1944-ben kísérletet végeztek újszülött csecsemőkön.
Tökéletesen ellátták őket, etették, itatták, tisztába rakták,
csak éppen semmilyen szeretetet nem kaptak.
Sem egy érintést, sem egy ölelést, de még egy mosolyt sem.
Négy hónap után kellett leállítani a kísérletet,
mert a csecsemők fele meghalt,
noha semmilyen egészségügyi okuk nem volt rá.
Csak éppen szeretetet nem kaptak, és ebbe szó szerint belehaltak.
Minden ember vágyik a szeretetre, a különleges bánásmódra.
Pont ezért minden ember szeretne vonzó lenni.
Csak éppen a legtöbb embernek fogalma sincs arról,
hogyan is érhetné ezt el.
Az iskolában sem tanítják, pedig a vonzerő nemcsak a párkapcsolatunkra hat,
hanem szó szerint az egész életünkre:
legyen szó a karrierünkről,
legyen szó a szociális életünkről, a magánéletünkről,
sőt, akár az önmagunkkal való viszonyunkról is.
Az emberek rengeteg pénzt elköltenek a külsejükre.
Csak a divatvilág bevétele több mint 3000 milliárd dollár,
ami a világ GDP-jének 2%-a.
Szerencsére azért sokan akadnak, akik rájöttek arra,
hogy nem elég csak a külsővel foglalkozni,
és ők megkezdték a belső munkát.
Tanulnak, fejlesztik magukat.
Coach-hoz, pszichológushoz járnak,
önfejlesztő könyveket olvasnak,
és mindent elkövetnek azért,
hogy egyre inkább harmóniába kerüljenek kívül-belül egyaránt.
Csak éppen egyetlenegy dologról felejtkeznek el:
a vonzerő nem csak rólunk szól.
Van egy barátnőm; több diplomája van,
több nyelven beszél,
rendkívül sikeres a munkájában.
Emellett külsőleg is jól néz ki; rendszeresen eljár edzeni,
mellette odafigyel arra, hogy mit eszik.
és rengeteg pénzt elkölt különböző szépségipari szolgáltatóknál.
36 éves és nyolc éve él egyedül.
Mikor megkérdeztem tőle, hogy szerinte mi lehet ennek az oka,
teljes komolysággal azt felelte,
hogy szerinte ez azért van, mert van rajta még öt kiló felesleg,
és hogyha ezt sikerül letornáznia, akkor már minden rendben lesz az életével.
Van egy másik ismerősöm,
nála hasonló a helyzet, csak a magyarázat más.
Ő azt mondja, hogy azért van egyedül még mindig, merthogy túl okos.
És a férfiak hülyék,
mert a férfiak nem szeretik a túl okos nőket, mert megijednek tőlük.
Ez a két eset egyáltalán nem egyedi.
Rengeteg ember van, aki állandóan mindent megtesz azért,
hogy kívül-belül egyaránt tökéletes legyen.
Csak egy dologról felejtkezik el:
a vonzerő az nem egyszemélyes játék.
A vonzerő nem arról szól, hogy mi milyenek vagyunk.
A vonzerő arról szól, hogy a másik emberből mi mit váltunk ki.
Azaz a másik emberről szól.
Arról, hogy ő mit gondol rólunk.
Amikor kutattam a vonzerő témáját, rájöttem, hogy van három olyan dolog,
ami nagyban befolyásolja a vonzerőnket,
és az emberek mégis mindig elfelejtkeznek róla.
Most ezt a három dolgot szeretném veletek megosztani.
Az első ilyen dolog a figyelem.
Ha megtanulsz teljes figyelemmel figyelni a másik emberre,
akkor azt fogja érezni a másik ember, hogy ő számít, ő fontos számodra.
És az emberek azzal szeretnek lenni, akinél ezt érzik: fontos vagyok.
Voltál valaha már olyan társaságban,
ahol a másik ember egyfolytában csak saját magával volt elfoglalva?
Egyáltalán nem figyelt rád,
nem figyelt semmire, csak saját magával törődött.
Milyen volt?
Ez a probléma, hogy az emberek elfelejtik azt,
hogy teljes figyelemmel a másik emberre kell figyelni.
Van egy történetem ezzel kapcsolatosan.
Egy konferencián voltam,
ahol a konferencia kezdete előtt beszélgettünk, ismerkedtünk.
Egy társasággal beszélgettem, és odajött egy férfi,
és nem törődött azzal, hogy az emberek itt már egymással beszélgettek,
belevágott mindenki szavába, és elkezdett beszélni.
És csak beszélt, beszélt, beszélt.
Aztán szerencsére ennek az "érdekes párbeszédnek"
a konferencia kezdete vetett véget.
De a következő szünetben pont megint ehhez a társasághoz keveredtem,
és éppen arról beszélgettek, hogy mennyire unszimpatikus volt ez az ember,
mert nem figyelt senkire,
csak és kizárólagosan saját magával volt elfoglalva.
Van egy barátnőm, ő pont ennek az ellentéte.
Igazából bármikor annyira szívesen találkozom vele.
Elgondolkoztam azon, vajon mi a titka, hogyan csinálja,
hogy nemcsak én, de tudom, hogy az összes többi ismerősünk
szívesen találkozik vele mindig.
Rájöttem, hogy semmi mást nem csinál,
csak megtanult tökéletesen figyelni az emberre.
Amikor beszélek hozzá, akkor figyel rám.
A szemembe néz, és egy-egy nyitott kérdéssel tudtomra adja,
hogy érti, amit mondok, és követi.
Szóval hogyha szeretnél pozitív hatást kiváltani a többi emberben,
akkor tanulj meg teljes figyelemmel figyelni rá.
Igen ám, de teljes figyelemmel figyelni a többi emberre
nem olyan egyszerű.
Voltatok már valaha úgy, hogy valaki elkezdett hozzátok beszélni,
és egy kis idő után teljesen máshol járt a gondolatotok?
Ez elég gyakran előfordul az emberrel,
és az ezzel a probléma, hogy ez a tekintetünkre is kihat.
Üveges tekintetünk lesz,
és ezt a másik ember rögtön észreveszi.
De van egy jó tippem, egy trükk, hogyan lehet ezt gyakorolni.
Ugyanis ezt gyakorolni lehet.
Igazság szerint ilyenkor a fókuszunk az, ami könnyen elbarangol,
és a fókuszálás képességét lehet gyakorolni.
Annyi lenne az össz dolog, hogy mindennap, ha eszedbe jut,
hogyha több minden történik veled,
próbálj meg minden mást kikapcsolni, és csak egyetlenegy dologra fókuszálni,
és próbálj meg arra fókuszálni minél tovább.
Majd amikor legközelebb találkozol egy emberrel,
akkor pontosan ugyanezt tedd.
Próbálj meg csak rá koncentrálni, és mindenki mást kizárni.
Most jöjjön a második titkos tényező, ami a vonzerőhöz kell.
Igazság szerint ezzel kapcsolatban tartozom nektek egy vallomással.
Hogyha nem írtam volna könyvet a vonzerőről,
akkor biztos, hogy soha nem mondom, hogy ez számít.
De mikor könyvet írtam, akkor nem akartam csak olyan könyvvel előjönni,
ahol az interneten bogarászom össze a tudást,
meg lexikonokból, meg tankönyvekből,
ezért nyilván kutatásokat is végeztem.
A kutatás egyik része volt, hogy férfiakat kérdeztem meg arról,
hogy számukra mitől lesz vonzó egy nő.
De nem egyszerűen így tettem fel a kérdést,
mitől lesz számukra vonzó egy nő, hanem szó szerint így szólt a kérdésem:
Hogyha van egy ikerpár, amelyiknek mindkét tagja egyformán vonzó,
tehát külsőleg kipipáltuk,
akkor mi alapján választaná az egyiket vagy a másikat?
A férfiaknak több mint 90%-a azt válaszolta,
hogy azt választaná, amelyik normálisabb és kedvesebb.
Nem azért volt ez meglepő,
mert eddig nem gondoltam azt, hogy a kedvesség számít.
De azt nem gondoltam volna, hogy ennyire számít.
Márpedig a belülről jövő kedvesség az számít.
Nemhiába mondtam azt, hogy belülről jövő kedvesség,
mert nem szeretném, ha ezt összetévesztenétek
a művigyorral vagy a mesterkélt mosollyal.
Mert nem erről van szó, nem erről beszélek.
Ha valaki képes belülről jövő kedvességet sugározni,
akkor ő az, aki mellett feltöltődsz.
Ő az, akivel ha beszélgetsz, utána úgy érzed:
"De jó volt a társaságában!"
Ő az, aki úgy megmelengeti a szívedet, hogy bármire rá tud venni.
Igen ám, de hogyan lehet elérni ezt a belülről sugárzó kedvességet?
Ugye mondtam, hogy a műmosoly, meg a mesterkélt vigyor
az nem fogja ezt a hatást elérni?
Az benne a nehézség, hogy az tudja csak elérni,
aki képes megszeretni saját magát, képes kedvesnek lenni saját magával,
és kedvesnek lenni a többi emberrel.
Az a probléma, hogy a legtöbb ember észre sem veszi és egyfolytában kritikus.
Kritikus saját magával, és kritikus a többi emberrel.
Egyszerűen negatív.
Ezt a magyarokra szokták mondani, hogy negatívak vagyunk.
De én hiszek abban, hogy a negativitás és a kritikusság
csak egy felvett rossz szokás, amin bármikor változtatni lehet.
Pontosan ezért arra szeretnélek kérni,
hogyha legközelebb sétálsz az utcán, vedd elő a telefonodat,
indítsd el a felvétel gombot,
és hangosan mondd ki minden gondolatodat.
Ne szűrd a gondolataidat, ne gondolkodj rajtuk.
Csak mondjad, mondjad, ami eszedbe jut.
Majd utána, ahogy hazaértél, vegyél elő egy papírt.
Húzz két oszlopot, és írd fel,
mennyi a pozitív és mennyi a negatív gondolatod.
Hogyha úgy látod, hogy túl sok negatív gondolatod van,
akkor kezdj el erre tudatosan figyelni.
Kezdj el figyelni arra, hogy nem vagy kritikus a többi emberrel,
hanem meglátod bennük a jó dolgot.
Tudom, hogy ez az elején erőltetett lesz.
De bízzatok bennem: ez pont olyan, mint a nevetés.
Amikor az ember úgy érzi, hogy semmi nevetnivalója nincsen,
de elkezd erőltetve nevetni, egy idő után tényleg szakad a nevetéstől.
Itt pontosan ugyanez történik.
Lehet, hogy az elején mesterkélt lesz,
de egy idő után magától fog jönni.
És akkor fog eljönni az a pont, hogy megváltozik a kisugárzásod,
és egy olyan belülről jövő kedvesség lesz rajtad úrrá,
aminek a többi ember nem tud ellenállni.
Ez még mindig csak a második tényező.
De van egy harmadik, az igazi aduász.
De mielőtt elmondanám, szeretném, hogyha megértenétek valamit.
Minden ember a születésétől a haláláig
a legközelebbi kapcsolatban saját magával van.
Hiszen saját magunkkal töltjük a legtöbb időt.
Pontosan ezért az, hogy számára ki a vonzó,
az nem objektív tényezőkön,
hanem az ő szubjektív megítélésén múlik.
Igazából minden az ő szubjektív megítélésén múlik.
Elmondanék egy példát, hogy ezt jobban megértsük.
Képzeljétek el, hogyha én azt mondom nektek,
hogy van egy csoki, ami a világ legfinomabb csokija.
Bárkinek, akinek eddig adtam, mindenki imádta,
és azt mondta, hogy ez a legjobb csoki, amit valaha kóstolt.
Sőt, az összetevői is olyanok, hogy a legminőségibb, a legjobb csoki.
És én azt mondom neked, hogy van nálam.
Előveszem, letörök egy kockával, és odaadom neked.
Azt mondom, hogy kóstolj bele.
Te belekóstolsz, és borzalmas.
Borzalmasnak találod.
Akkor számodra ez a csoki jó lesz?
Nem, számodra ez a csoki nem lesz finom.
Teljesen mindegy, hogy az objektív tényezők alapján finomnak kéne lenni,
neked akkor sem lesz finom,
és pontosan ugyanígy van a vonzerővel.
Hiába valaki objektíve külsőleg-belsőleg vonzó,
hogyha számodra nem éri el azt a hatást,
akkor számodra az az ember nem lesz vonzó.
Pontosan ezért, hogyha szeretnéd elérni azt a hatást,
hogy vonzó legyél a többi ember számára,
akkor a legfontosabb dolog, amit tenned kell:
meg kell tanulnod pozitív benyomást kelteni a többi emberben.
Pozitív benyomást kelteni leginkább az inspirálással tudunk.
Az inspirálás definíció szerint érzelmet, ösztönző hatást kelteni valakiben.
De képzeld csak el, hogyha találkozol egy olyan emberrel,
akivel úgy érzed, hogy annyit nevetsz, amennyit még előtte életedben soha.
Fájt a hasad már a nevetéstől.
Nem szeretnéd újra látni?
Vagy képzeld el azt, hogy van valaki,
aki olyan gyönyörűen énekel, hogy pozitív értelemben libabőrös leszel.
Nem szeretnéd újra hallani?
Vagy képzeld azt, hogy valaki olyan okos dolgokat tanít neked,
hogy úgy érzed, hogy a vele eltöltött fél órás beszélgetés alatt
többet tanultál, mint az iskolaévek alatt összesen.
Nem szeretnéd újra és újra látni?
Na, ez az inspirálás ereje.
Van egy jó hírem.
Az inspirálás a vonzerőnkre nemcsak akkor hat,
hogyha mi inspirálunk mást,
de akkor is, ha a másik ember inspirál minket.
Végeztek egy erre vonatkozó kutatást diákokkal.
Arról szólt, hogy három csoportra osztották őket, és randizniuk kellett.
Az első csoportnak az volt a feladata,
hogy az első randin mindig ellenkezzen a randipartnerével.
Tehát hogyha azt mondta a randipartnere: "Imádom a pizzát!",
akkor ő azt mondta: "Fúj, én nagyon nem bírom a pizzát! Utálom."
Ha azt mondta: "Budapest a leggyönyörűbb város a világon!"
Akkor azt mondta: "Nekem nem, egyáltalán nem szeretem Budapestet."
A második csoportnak az volt a feladata, hogy mindenben egyet kellett értenie.
Tehát hogyha azt mondta a randipartner: "Imádom a pizzát!",
akkor azt mondta: "Tényleg? Ne viccelj már, én is!"
Ha azt mondta: "Budapest szerintem a világ leggyönyörűbb városa!",
akkor azt mondta: "Komolyan? Neked is az a kedvenced? Nekem is!"
Volt a harmadik csoport, akinek az volt a feladata,
hogy először ellenkezzen, és utána pedig egyetértsen.
Nem meglepő módon
a legkevésbé szimpatikus az volt, aki mindenben ellenkezett.
Azonban nem az volt a legszimpatikusabb, aki mindig egyetértett a randipartnerrel,
hanem az, aki először ellenkezett, és azután egyetértett.
Pontosan azért, mert úgy érezte a randipartner,
hogy ő volt rá hatással, és őmiatta változtatta meg a véleményét.
Elkezdte vonzónak látni.
Szóval az inspirálás – akár adok, akár kapok – hat a vonzerőre.
Igen ám, de hogyan lehet inspirálni?
Nos, egyszerűnek hangzik, de mégsem olyan egyszerű.
Merd önmagadat adni!
Ne félj megmutatni azt, aki vagy!
Ne félj szenvedélyes lenni!
Ne félj kimutatni, aki te igazán vagy!
Régóta bizonyított tény,
hogy az emberek a döntéseiket soha nem racionálisan,
hanem mindig érzelmi alapon hozzák.
És nem azt nézzük, hogy a másik mit mond verbálisan,
hanem a nonverbális jelet.
Pontosan ezért, ha te szívből saját magadat adod,
akkor fogod inspirálni a többi embert.
Biztosan hallottatok már Casanováról.
De mi volt a titka?
Casanova nem volt sem jóképű, sem különösebben okos.
Mégis bárkit, akit kinézett, mindenkit meg tudott kapni.
Tudjátok, mi volt?
Ha valakit kiszemelt magának, teljesen, 100%-ig ráhangolódott.
Senki más nem létezett számára.
Figyelt rá, kedves volt vele,
inspirálta, hagyta, hogy inspirálja,
pozitív benyomást keltett benne.
Csak és kizárólagosan ő létezett számára.
Ez volt az, ami miatt senki nem tudott neki ellenállni.
Emlékeztek a barátnőmre, akiről meséltem?
Nem az a probléma vele, hogy öt kiló felesleg van rajta.
Semmi gond nincs vele, se külsőleg, se belsőleg.
Csak annyira leköti a karrierje,
saját maga állandó fejlesztése kívül-belül,
hogy megfeledkezik a többi emberről.
Ezért hogyha te szeretnél vonzerőt kiváltani a többi emberben,
akkor legyél kedves, figyelj a többi emberre,
inspiráld és hagyd, hogy inspiráljanak.
Nem fogja tudni megmagyarázni a másik ember, hogy miért,
csak azt fogja érezni, hogy te valahogy más vagy.
Te különleges vagy, más, mint a többi ember.
És akarni fogja a társaságod –
újra, meg újra, meg újra.
Köszönöm.
(Taps)