Tervehdys.
Haluan esitellä sinulle yhden henkilön.
Tässä on Jomny.
Se on Jonny mutta vahingossa m-kirjaimella kirjoitettuna,
jos vaikka ihmettelit,
sillä kukaan ei ole täydellinen.
Jomny on alieni,
joka on lähetetty maahan opiskelemaan ihmisiä.
Jomny on eksyksissä ja kaukana kotoa,
ihan kuten me kaikki joskus,
tai ainakin minä.
Kirjoitin tarinan tästä alienista elämäntilanteessa,
jossa tunsin itseni vieraaksi ja oudoksi.
Olin juuri muuttanut Cambridgeen ja aloittanut tohtorinopintoni
ja olin peloissani, eristynyt enkä tuntenut kuuluvani joukkoon.
Mutta minulla oli pelastusköysi.
Olin kirjoittanut komiikkaa vuosia
ja jakanut sitä sosiaalisessa mediassa
ja huomasin tekeväni sitä koko ajan enemmän.
Monille ihmisille internet on yksinäinen paikka.
Se voi tuntua
loputtomalta, suunnattomalta tyhjyydeltä
jossa voit huutaa ilman että kukaan kuuntelee.
Minua kuitenkin lohdutti, kun puhuin ääneen tyhjyydelle.
Jakamalla tunteeni tyhjyyden kanssa, huomasin
tyhjyyden alkavan vähitellen vastata.
Kävi ilmi, ettei tyhjyys olekaan loputon yksinäinen tila
vaan täynnä kaikenlaisia muita ihmisiä, jotka
myös tuijottavat tyhjyyttä ja haluavat tulla kuulluiksi.
Sosiaalisen median mukana on tullut paljon varjopuolia,
sitä en lainkaan yritä kiistää.
Netissä oleminen tuo aina mukanaan surua,
vihaa ja väkivaltaa.
Se voi tuntua maailmanlopulta.
Samaan aikaan olen tietoinen siitä
faktasta, että monet parhaimmista ystävistäni
olen tavannut alunperin juuri netin kautta.
Tämä johtuu osittain siitä, että uskoutumiset kuuluvat
sosiaaliseen mediaan.
Tuntuu kuin kirjoittaisit omaa päiväkirjaasi,
joka on täysin yksityinen,
ja samalla haluat kaikkien maailmassa lukevan sitä.
Uskon, että osa tätä iloa
on se, että itsekin saamme kokea muiden näkökulmista,
täysin erilaisista kuin oma näkökulmamme,
ja joskus se on mukava asia.
Kun esimerkiksi liityin Twitteriin,
huomasin, että monet seuraamistani ihmisistä
puhuivat mielenterveydestä ja terapiaan menemisestä
ilman tavanomaista stigmaa, joka usein
keskusteluissa liittyy teemaan.
Heidän ansiostaan puhe mielenterveydestä normalisoitui
ja tämä auttoi minua tajuamaan, että terapia voisi auttaa
myös minua.
Monista ihmisistä
kuulostaa pelottavalta puhua kaikista näistä asioista
julkisesti ja avoimesti internetissä.
Uskon, että monista ihmisistä on pelottavaa ja iso juttu
olla netissä, ellei ole jo täydellinen ja valmis.
Mutta internet voi olla hyvä paikka olla tietämätön
ja uskon, että voimme kaikki suhtautua siihen innolla,
sillä minusta on tärkeää jakaa epätäydellisyyttä,
epävarmuutta ja haavoittuvuutta
muiden kanssa.
(Naurua)
Jos joku siis kertoo olevansa surullinen tai peloissaan
tai vaikkapa yksin,
se itse asiassa vähentää yksinäisyyttäni,
ei poistamalla sitä vaan
osoittamalla etten ole yksin
tuntemuksissani.
Kirjailijana ja taiteilijana
minulle on tärkeää tehdä haavoittuvuuden mukavuudesta
yhteinen asia, jotain mitä voimme jakaa keskenämme.
Minua innostaa ulkoistaa sisäinen maailma
ottamalla esille omat tunteet, joille ei vielä ole sanoja,
pitämällä niitä valossa, liittämällä niihin sanat
ja sitten jakamalla ne muiden kanssa
toivoen, että se ehkä auttaa heitä löytämään sanat omille tunteilleen.
Tämä kuulostaa isolta asialta,
mutta olen itse asiassa kiinnostunut paketoimaan nämä
asiat pienemmiksi paketeiksi,
koska kun kätkemme ne pieniin palasiin,
niitä on helpompi lähestyä ja ne ovat hauskempia.
Ne voivat helpommin auttaa meitä näkemään jaettu ihmisyytemme.
Joskus sopiva muoto on lyhyt tarina,
joskus esimerkiksi söpö kuvakirja.
Joskus kokemus ottaa
vitsin muodon, ja vien sen nettiin.
Esimerkiksi pari kuukautta sitten julkaisin idean sovelluksesta
koiranulkoilutuspalvelusta,
jossa koira tulee ovellesi ja sinun on lähdettävä ulos
kävelylle sen kanssa.
(Naurua)
Jos yleisössä on sovelluskehittäjiä,
tulkaa juttelemaan.
Tai haluan jakaa ahdistuksen, joka liittyy sähköpostin lähettämiseen.
Ilmaisu parhain terveisin
on lyhenne siitä, että yritän parhaani,
mikä tarkoittaa: ole kiltti äläkä vihaa minua, lupaan yrittää parhaani.
Tai vastaukseni klassiseen kysymykseen
kenen elävän tai kuolleen kanssa söisin päivällistä; kyllä.
Olen hyvin yksinäinen.
(Naurua)
Olen huomannut, että kun jaan tällaista sisältöä,
reaktio on hyvin samanlainen.
Ihmiset kokoontuvat yhteen nauramaan,
jakamaan tunteitaan ja
pyytämään laskua.
(Naurua)
Niin, taas jäin yksin.
Joskus nämä pienet kokoontumiset voivat olla hyvin merkityksellisiä.
Kun esimerkiksi valmistuin arkkitehtikoulusta
ja muutin Cambridgeen
julkaisin tämän kysymyksen:
"Kuinka monen ihmisen kanssa olet jo käynyt
viimeisen keskustelun?"
Ajattelin omia ystäviäni, jotka ovat muuttaneet pois
eri kaupunkeihin tai jopa ulkomaille,
ja kuinka vaikeaa oli pysytellä kosketuksissa.
Mutta ihmiset alkoivat vastata ja jakaa kokemuksiaan.
Joku kertoi perheenjäsenestään, jonka kanssa välit olivat menneet.
Joku kertoi rakastetusta, joka oli menehtynyt
äkkiä ja odottamattomasti.
Joku kertoi koulukavereista,
jotka olivat muuttaneet pois.
Jotakin tosi hienoa alkoi tapahtua.
Ihmiset eivät enää vastanneet
vain minulle vaan toisilleen
ja he alkoivat puhua keskenään, jakaa kokemuksia ja
lohduttaa toisiaan,
rohkaista lähestymään sitä ystävää,
jonka kanssa yhteys oli katkennut,
tai perheenjäsentä, jonka kanssa oli riitaa.
Lopulta meistä oli muodostunut mikroyhteisö,
Tukiryhmä oli muodostunut
kaikenlaisista ihmisistä yhdessä.
Joka ikinen kerta kun julkaisemme jotain
netissä, on mahdollisuus
että tällainen mikroyhteisö muodostuu.
On mahdollista, että kaikenlaiset oliot
kokoontuvat samaan piirrokseen.
Joskus internetin sonnan keskeltä
löytyy sukulaissielu.
Joskus se tapahtuu vastauksia lukiessa,
kun löytyy vastaus, joka on erityisen kiltti,
oivaltava tai hauska.
Joskus se tapahtuu, kun alat seurata jotakuta
ja huomaat, että he jo seuraavat sinua.
Joskus huomaat jonkun, jonka tunnet oikeassa elämässä,
ja katsoessasi omia ja tämän kirjoituksia
oivallat, että teillä on paljon samoja kiinnostuksia
ja se lähentää teitä.
Joskus, jos olet onnekas,
kohtaat toisen alienin.
[Kun kaksi alienia löytää toisensa oudossa paikassa,
se alkaa tuntua enemmän kodilta"]
Olen myös huolestunut, sillä kuten tiedämme,
internet ei enimmäkseen tunnu tältä.
Tiedämme, että enimmäkseen
internet tuntuu paikalta, jossa väärinymmärretään,
ajaudutaan kiistoihin,
jossa on hämmennystä, ja huutamista
ja tuntuu, että kaikkea on liikaa.
Se tuntuu kaaokselta,
enkä tiedä, miten sovittaa yhteen netin huonot ja hyvät puolet,
sillä kuten olemme nähneet,
huonot jutut oikeasti satuttavat.
Minusta tuntuu, että alustat, joilla oleilemme netissä,
on tahtoen tai vahingossa suunniteltu
sallimaan häirintä ja väärinkäyttö, välittämään valetietoa,
mahdollistamaan viha ja vihapuhe ja niistä johtuva väkivalta
ja tuntuu kuin yksikään nykyisistä alustoista
ei tekisi tarpeeksi korjatakseen tätä.
Silti ja ehkä valitettavasti
alustat vetävät minua puoleensa kuten muitakin,
koska joskus tuntuu, että siellä kaikki ihmiset ovat.
Tunnen itseni tyhmäksi
ja typeräksi, kun
arvostan näitä pieniä inhimillisen yhteyden hetkiä.
Mutta olen aina toiminut sen mukaan,
että nämä pienet ihmisyyden hetket ovat tarpeellisia.
Ne eivät ole pakoa oikeasta elämästä
vaan syitä, joiden vuoksi tulemme näihin tiloihin.
Ne ovat elintärkeitä ja vahvistavat elämää.
Ne ovat pieniä, tilapäisiä rauhoitettuja alueita,
jotka näyttävät, ettemme ole niin yksin kuin uskomme.
Joten vaikka elämä on karua ja kaikki surullisia,
ja vaikka kaikki kuolemme kerran,
[Elämä on pahaa, kaikki surullisia
me kaikki kuolemme, mutta minullapa on pomppulinna,
joten otatko kengät pois vai et]
Puhallettavan pomppulinnan metafora viittaa
suhteisiimme ja yhteyteen toisten kanssa.
Yhtenä yönä,
kun olin erityisen surullinen ja toivoton maailman suhteen,
huusin tyhjyyteen,
yksinäiseen pimeyteen.
Sanoin: "Tällä hetkellä kirjautuminen sisään someen
tuntuu kuin pitäisi jotain kädestä maailmanlopussa."
Ja tällä kertaa tyhjyys ei vastannut, vaan
ilmaantui ihmisiä,
jotka alkoivat vastata minulle ja sitten puhua toisilleen
ja hitaasti muodostui pieni yhteisö.
Kaikki tulivat pitämään kädestä.
Näinä vaarallisina ja epävarmoina aikoina
kaiken keskellä
meidän on pidettävä kiinni muista ihmisistä.
Tiedän, että se on pieni asia, joka koostuu pienistä hetkistä,
mutta se on pieni pilkahdus valoa
kaiken pimeyden keskellä.
Kiitos.
(Aplodit)
Kiitos.
(Aplodit)