Kolkhisz központjában, egy elvarázsolt kertben
egy misztikus repülő kos irhája lógott a legmagasabb tölgyfáról
egy soha nem alvó sárkány őrizete alatt.
Iaszónnak ezt kellett óvatosan megszereznie Aiétész király karmaiból,
hogy visszanyerhesse a neki ígért trónt.
De a diplomácia aligha volt az argonauták erőssége.
Iaszónnak egyedül kell majd ezt a nehéz feladatot végrehajtania.
Vagy legalábbis így gondolta.
Fáradt legénységének javát hagyta pihenni,
ő maga pedig elindult a palotába néhány higgadtabb emberével.
Első gondolata az volt, hogy egyszerűen elkéri a királytól értékes tulajdonát.
De Aiétészt feldühítette a hős feltételezése.
Ha ez a kívülálló a kincsét akarja,
be kell bizonyítania érdemességét három veszélyes feladat elvégzésével.
A próbák másnap kezdődtek, ezért Iaszónt elküldték felkészülni.
De a királyi család egy másik tagjának is volt egy terve.
Iaszón olümposzi oltalmazói bátorításának köszönhetően,
Médeia, Kolkhisz hercegnője és a boszorkányistennő, Hekaté papnője
beleszeretett a kihívóba.
Szerette volna megvédeni szerelmét apja cselvetésétől – bármi áron.
Egy álmatlan éjszaka után Iaszón komoran vonult a kastély felé,
de feltartóztatták.
A hercegnő ellátta furcsa fiolákkal és csecsebecsékkel,
örök szerelmének ígéretéért cserébe.
Miközben suttogtak, és tervezték győzelmüket,
mind a hős, mind a hercegnő megigézte a másikat.
Nem tudva lánya cselszövéséről,
a király magabiztosan vezette Iaszónt, hogy nézzen szembe első feladatával.
A hőst egy ökrökkel teli mezőre vitték,
A mező közte és a gyapjú között terült el.
Megmondták neki, hogy szántsa fel a földet az ökörcsorda körül.
Egyszerű feladat – legalábbis Iaszón így gondolta.
De Médeia tűzálló kenőcsöt készített,
ezért Iaszón sértetlenül szántotta fel a parázsló mezőket.
A második próbára
kapott egy doboz kígyófogat, hogy elültesse a felperzselt földbe.
Amint Iaszón szétszórta őket, mindből egy vérszomjas harcos ugrott ki.
Kirobbantak körülötte, és akadályozták az előrehaladását.
De Médeia felkészítette őt erre a feladatra is.
Iaszón közéjük dobott egy nehéz követ, amit a lánytól kapott.
A harcosok erre egymás ellen fordultak, hogy megkaparintsák,
és hagyták, hogy Iaszón harc nélkül elmeneküljön.
A harmadik feladatnál
Iaszón végre szemtől szemben állt a gyapjú őrzőjével.
Az éles karmokat és a perzselő leheletet kikerülve,
Iaszón felkapaszkodott a fára,
és egy édes illatú főzetet locsolt a sárkányra.
Amikor Médeia varázsdala megütötte fülét,
a bájital pedig lezárta a szemét, a sárkány mély álomba merült.
Iaszón lelkesen felmászott a legmagasabb tölgyfa tetejére,
ahol lecsúsztatta a csillogó gyapjút az ágáról.
Amikor a király látta a hőst elfutni –
nemcsak a gyapjúval, de a lányával együtt –,
rájött, hogy elárulták.
Feldühödve ezen, hadsereget küldött utánuk fia, Apszürtosz vezetésével,
hogy hazahozza az orvul megszerzett díjat és áruló lányát.
De a történet minden szereplője
alábecsülte a kegyvesztett szerelmesek gonoszságát.
Iaszón hidegvérrel leszúrta Apszürtoszt, elborzasztva az isteneket.
Ezután Médeia segített neki szétszórni a test darabjait a part mentén,
elvonva gyászoló apja figyelmét, amíg az argonauták elmenekültek.
Ahogy távolodtak Kolkhisztól és az üldözőiktől,
ünnepélyes csend támadt az Argó fedélzetén.
Iaszón most már visszatérhet Thesszáliába győztesként,
de szörnyű cselekedete elvette a legénység becsületét,
és ellenük fordította az isteneket.
Ellenséges szelektől hajtva,
a nyomorult legénység Kirké varázslónő szigetén vetődött partra.
Médeia könyörgött nénjének, hogy mentse fel őket bűntettük alól,
de a véres tetteket nem felejtik egykönnyen,
és a bukott hősöket sem oldozzák fel ilyen gyorsan.