(Musica)
Che cosa accadrebbe,
se domani mattina vi svegliaste in un mondo senza musica?
Vi perdereste sicuramente qualcosa di bello,
qualcosa che vi piace,
ma sarebbe semplicemente rinunciare a qualcosa che vi piace
come mangiare la pizza il sabato sera,
o andreste incontro ad un cambio molto più profondo?
La musica è ovunque,
la ritroviamo in tutte le culture,
in ogni angolo del mondo,
perché è quello che ci permette di connettere gli uni con gli altro.
È un collante relazionale,
basti pensare a quello che succede normalmente nei concerti,
ed è la colonna sonora delle nostre giornate, dei nostri eventi.
La musica sembra proprio qualcosa che ci portiamo dietro da sempre.
L'oggetto un po' strano che vedete alle mie spalle
è un reperto archeologico e più precisamente si tratta di un osso.
È l'osso di un orso delle caverne risalente a circa 55.000 anni fa.
Cosa c'entra?
C'entra perché alcuni studiosi si sono concentrati su questo osso,
proprio su quei fori, e hanno provato a ricostruirlo,
formulando un'ipotesi che per noi oggi è molto più attraente.
Infatti potrebbe trattarsi dello strumento musicale
più antico della storia,
quello che poi è stato soprannominato il "Flauto di Neanderthal".
Accade spesso che quello che ritroviamo
fin dai primi passi della nostra evoluzione
come esseri umani,
in realtà lo troviamo anche nei primi passi della nostra evoluzione
come singoli individui, cioè della nostra vita.
E sono proprio degli studi di neuroscienze
ad indicarci che noi nasciamo già come essere musicali,
infatti il nostro cervello quando siamo neonati,
prime ore di vita,
riesce a rispondere specificatamente alla musica,
alla struttura musicale, alla melodia, al ritmo,
alle differenti sfumature emotive della musica.
In effetti la presenza della musica nella nostra vita
sembra avere a che fare proprio con il nostro cervello,
e in particolare con dei cambiamenti
che avvengono nei suoi circuiti più antichi a livello evolutivo,
cioè quelli più profondi, anche a livello anatomico.
A giocare un ruolo chiave, qui, è una sostanza
che è cruciale per la regolazione del nostro comportamento, tutti i giorni.
Questa sostanza è la dopamina.
La dopamina è un neurotrasmettitore che noi di solito liberiamo
proprio nelle aree più antiche e profonde del nostro cervello
in risposta a stimoli come il cibo o il sesso.
Sono stimoli che ci attraggono, che ci danno piacere,
che ci motivano, che ci danno ricompensa,
e che sono anche in qualche modo legati alla nostra sopravvivenza.
Quello che però abbiamo recentemente scoperto
è che in realtà la dopamina viene anche liberata
anche in risposta alla musica.
Allora vediamo un po' quanti di voi almeno una volta nella vita,
ascoltando una canzone, un brano musicale,
hanno provato questa sensazione qui.
Ad occhio direi un 90% abbondante.
Questi sono brividi, pelle d'oca,
sono risposte del nostro corpo fisiologiche, o psicofisiologiche,
che possiamo associare al piacere intenso.
In una parte delle mie ricerche
io mi sono focalizzata proprio su questo tipo di fenomeni
abbordandoli però in un modo un po' particolare.
Infatti, con dei colleghi di Barcellona e di Montreal,
siamo andati ad attivare o disattivare direttamente nel cervello
quelli che pensavamo potessero essere i meccanismi alla base di questi fenomeni,
e in particolare proprio la liberazione di dopamina.
L'abbiamo fatto grazie ad uno studio farmacologico
che ci ha permesso di andare ad aumentare o diminuire temporaneamente,
quindi non vi preoccupate,
la liberazione di dopamina nel cervello delle persone
e l'abbiamo fatto mentre le persone, mentre i nostri partecipanti
ascoltavano musica.
La musica poteva essere la loro musica preferita
o della musica pop-rock che avevamo scelto noi,
quella che normalmente passa in radio.
Quello che abbiamo trovato
è che quando la dopamina aumentava rispetto a quando diminuiva,
aumentavano anche le loro risposte di piacere.
Cioè i partecipanti ci dicevano di amare di più un certo brano musicale
e avevano anche più risposte fisiologiche associate:
i brividi, la pelle d'oca.
Non solo, quando aumentava la dopamina,
aumentavano anche quelle risposte che noi chiamiamo motivazionali.
In questo caso i partecipanti erano disposti a pagare di più
per ottenere il brano che stavano ascoltando.
Cioè erano disposti a dare dei soldi per avere quel brano,
quella musica nella loro vita.
Quindi il piacere, la motivazione legati alla liberazione di dopamina
sono fondamentali quando cerchiamo di capire il ruolo della musica
nella nostra vita, o quantomeno perché è nella nostra vita.
Rimane però aperta una domanda fondamentale, cioè:
tutto questo piacere così avvolgente,
così intenso che cambia le nostre giornate in positivo
è fine a sé stesso?
Cioè, qual è veramente il ruolo della musica nella nostra vita?
Per provare a rispondere vi propongo di continuare insieme
un viaggio nelle attivazioni celebrali e vi chiedo, per quanto possibile,
di provare ad immaginare di essere qui da soli,
mettervi le vostre cuffie, i vostri auricolari
e cominciare ad ascoltare una delle vostre canzoni preferite.
Quello che accadrà,
è che il vostro cervello comincerà ad accendersi,
creando una vera e propria costellazione di attivazioni
che riguardano aree che si attivano
e che regolano le nostre emozioni, il nostro comportamento,
ma anche altre aree che sono implicate
nella percezione, nel movimento, nel linguaggio, nella memoria.
La musica crea una vera e propria sinfonia neurale nel nostro cervello.
Lo attiva e lo modula interamente.
E così facendo è capace di modularne l'anatomia e la funzionalità.
Allora adesso possiamo fare un passaggio fondamentale.
Visto che la maggior parte di questi substrati neurali,
la maggior parte di queste aree che la musica attiva
in realtà sono aree che noi attiviamo tutti i giorni
per compiere tantissime altre attività: sentire, leggere, parlare, camminare.
Allora possiamo cominciare a pensare di usare la musica
per stimolare queste altre regioni
e quindi queste altre funzioni quotidiane.
È quello che ad oggi hanno fatto moltissimi studi di psicologia,
di neuroscienze.
Ad esempio gli studi che si sono interessati
alla capacità della musica di stimolare delle aree
implicate nel movimento
e come questa possa essere utilizzata in caso di deficit di movimento,
come nella malattia di Parkinson.
O ancora gli studi che si sono focalizzati
sul rapporto strettissimo che c'è tra la musica e il linguaggio:
la musica è un vero e proprio linguaggio universale
e possiamo utilizzare questo rapporto
ad esempio per migliorare le capacità di lettura in bambini dislessici.
Di ricerca se n'è fatta tanta
e come spesso accade nella ricerca scientifica
tanto ne rimane da fare e da supportare.
Io oggi vorrei parlarvi di una fetta di questa ricerca.
È qualcosa che mi interessa particolarmente,
ma che in realtà ci tocca tutti nel profondo,
perché si tratta del rapporto che esiste tra la musica e la nostra memoria.
Prima però lasciate che si attivi un po' nel vostro cervello
quella sinfonia neurale grazie alle note che vi farà Andrea.
[Musica e memoria]
(Musica)
La musica ha un fortissimo -
(Applausi)
Ovviamente questa presentazione non avrebbe lo stesso valore
senza tutto questo.
So che è un valore aggiunto.
La musica ha un fortissimo potere evocativo,
cioè un brano musicale ha il potere letterale
di farci viaggiare nel tempo,
perché grazie ad un brano musicale noi possiamo recuperare sensazioni,
esperienze, persone,
emozioni che associamo a quel brano.
Magari quello che vi è successo adesso con questa versione di Bohemian Rapsody.
A giudicare dall'applauso direi di sì.
Perché sicuramente vi è suonata famigliare.
Altri l'hanno riconosciuta.
I fan, fin da subito, dalle prime note,
e altri ci hanno messo un po' di più.
Insieme al riconoscimento,
è arrivato il ricordo delle parole associate, per alcuni,
e altri sono andati oltre
e sono riusciti ad associare a questo brano
dei ricordi della propria vita.
Noi questo potere evocativo della musica
l'abbiamo preso e portato in laboratorio
con il fine di capire quali fossero i meccanismi alla base
e capire quindi un po' di più che cosa ci fosse dietro.
Abbiamo condotto vari studi su persone giovani,
su persone anziane,
in cui chiedevamo di memorizzare delle informazioni con o senza musica,
e nel frattempo però monitoravamo anche la loro attività celebrarle.
Quello che abbiamo scoperto
è che la musica può veramente aiutarci a ricordare meglio le informazioni
e nel farlo, cioè mentre aiuta i nostri processi di memoria,
modula il nostro cervello.
Andando a modulare quelle aree che sì sappiamo essere importanti
per memorizzare, mantenere, recuperare un'informazione,
ma anche aree che sono implicate nella regolazione delle nostre emozioni
e quindi del nostro piacere.
Eccole che le ritroviamo, le nostre risposte di piacere.
Qui non sono fine a sé stesse,
diventano rilevanti, diventano fondamentali,
perché quello che abbiamo scoperto
è che più siamo in grado di attivare le nostre risposte di piacere,
di ricompensa, di motivazione in risposta alla musica,
più brividi abbiamo,
più queste risposte potranno attivare delle regioni che sono importanti
nella formazione dei nostri ricordi
e quindi maggiori saranno i benefici della musica sulla nostra memoria.
Questo ovviamente ha delle implicazioni importantissime,
soprattutto se pensiamo ai casi di deficit di memoria,
soprattutto se pensiamo alla nostra società,
che va incontro ad un incremento dell'invecchiamento,
sia normale sia patologico.
Durante le mie ricerche ho avuto l'opportunità grandissima
di vedere dei pazienti Alzheimer
che erano completamenti spenti dalla malattia,
essere in grado di riconoscere un brano del loro passato
e anche solo per un secondo uscire da quell'apatia.
La musica attraverso le emozioni
in queste persone riesce a far riaffiorare dei ricordi autobiografici,
cioè dei ricordi della loro vita
che proprio a causa della malattia sembravano persi fino all'istante prima.
E in alcuni casi
riesce anche a facilitare l'apprendimento di nuove informazioni.
Questo tipo di ricerche ci fa capire un po' di più come funzioniamo,
come funziona il nostro cervello,
che è il nostro organo più complesso e forse più affascinante.
E io credo che ci insegnino anche qualcosa.
In questo caso ci insegnano che le nostre risposte emozionali,
emotive, quelle di piacere, quelle che consideriamo più istintive,
arcaiche, basse, irrazionali,
in realtà le possiamo prendere
e le possiamo utilizzare per andare a modulare,
migliorare, stimolare delle funzioni cognitive
che invece consideriamo alte, complesse, come l'apprendimento e la memoria.
Tutti gli studi di neuroscienze e musica vanno nella stessa direzione
nel sottolineare l'importanza della musica nella nostra vita.
E nella vita significa nella nostra società.
Non solo nelle nostre case, nelle nostre cuffie,
ma anche in ambito educativo,
quando muoviamo i primi passi nella società,
e in abito clinico
quando invece abbiamo delle difficoltà sul nostro percorso.
La musica è uno strumento potente, ma questa potenza non è invasiva,
è a basso costo, e non solo può, ma deve essere accessibile a tutti.
Quindi riempiamo la nostra vita di musica,
diamo la possibilità al nostro cervello di cambiare e trasformarsi nel profondo
e di farlo per tutto l'arco della nostra esistenza.
Diamogli la possibilità di un cambiamento
che è fondamentale per il nostro funzionamento cognitivo.
Ascoltiamo musica, facciamo musica,
non ci perdiamo neanche un secondo di quel piacere,
di quei brividi che ci può dare.
Liberiamo tutta la dopamina possibile.
Attenzione però, scegliamola bene la musica che ascoltiamo oggi,
perché potrebbe essere proprio quella a riattivarci domani.
Grazie.
(Applausi)
What would happen,
if you woke up tomorrow morning in a world without music?
You would’ve lost something beautiful,
something that you like.
But would it be simply a case of giving up something that you like,
like eating pizza on Saturday evening?
Or would you encounter a much more profound change?
Music is everywhere,
it’s found in all cultures,
in every corner of the world,
because it’s what allows us to connect with each other.
It’s a relational glue,
just think of what normally happens at concerts,
and it’s the soundtrack to our lives and events.
Music seems like something we’ve always had inside us.
The strange object that you see behind me
is an archaeological find, more precisely it’s a bone.
It’s the bone of a cave bear dating back to about 55,000 years ago.
What does it have to do with music?
Some scholars have focused on this bone, precisely on these holes;
and have tried to reconstruct it,
formulating a hypothesis that, today is much more appealing.
In fact, it could be the oldest musical instrument in history,
subsequently nicknamed the "Neanderthal Flute".
It often happens, what we stumbled upon
in the first steps of human evolution
can also be found in the first steps of our personal evolution,
as single individuals, in the evolution of our lives.
Neuroscience studies show us that we are natural born musical.
Our brain as newborns,
in the first hours of life,
manage to specifically respond to music,
musical structure, melody and rhythm,
to music’s different emotional nuances.
Indeed, the presence of music in our lives
seems to deal precisely with our brain
and, in particular, with changes
that occur in the oldest circuits at the evolutionary level,
the deepest ones, even anatomically speaking.
A substance plays a key role here
which is crucial for the regulation of our behaviour, every day.
This substance is dopamine.
Dopamine is a neurotransmitter that we usually release
right in the oldest, deepest areas of our brain
in response to stimuli such as food or sex.
They are stimuli that attract us, give us pleasure,
that motivate us, reward us
and are also somehow related to our survival.
However, what we have recently discovered
is that dopamine is also released
in response to music.
So let's see how many of you, at least once in life,
listening to a song, a piece of music,
have experienced this feeling here.
I’d say at least 90%.
These are chills, goosebumps
they’re our body’s physiological or psychophysiological responses
that we can link to intense pleasure.
Part of my research
precisely focuses on this kind of phenomena,
approaching them, however, in a rather particular way.
In fact, with colleagues based in Barcelona and Montreal,
we directly activated and deactivated the mechanisms in the brain
that we thought could account for these phenomena,
and in particular the release of dopamine.
A pharmacological study allowed us
to increase and decrease - temporarily, so don't worry -
the release of dopamine in people's brains.
We did this while our attendes were listening to music.
It could be their favourite music
or pop-rock music we had chosen,
music that is normally heard on the radio.
What we discovered
is that when dopamine increased compared to when it decreased,
their pleasure responses also increased.
Namely, the participants told us they'd rather hear a certain song
and they also had more associated physiological responses:
shivers, goosebumps.
Additionally, when the dopamine increased,
what we call motivational answers did also increase.
In this case, the participants were willing to pay more
to obtain the song they were listening to.
Namely, they were willing to give money to have that song,
that music in their life.
So the pleasure and motivation linked to the release of dopamine
are key to the understaning of the role of music in our life,
or at least why it’s in our life.
However, the fundamental question remains:
all of this cozy pleasure,
so intense that it affects our lives positively,
is an end in itself?
Namely, what is the true role of music in our lives?
To try to answer this,
I suggest to keep exploring brain activations together,
and I ask you, as much as you can,
to try to imagine being here alone.
Put on your headphones, your earphones,
and start listening to one of your favourite songs.
What will happen
is that your brain starts to switch on,
creating a veritable cascade of activations
concerning areas that are activated and regulate our emotions, our behaviour,
as well as the areas that are involved
in perception, movement, language, and memory.
Music creates a veritable neural symphony in our brain.
It activates and modulates it entirely.
In doing so, it’s able to modulate the anatomy and its functionality.
So now we can take a fundamental step forward.
Given that most of these neural substrates,
most of these areas activated by music
are actually areas that we activate every day
to perform many other activities - hearing, reading, talking, walking -
then we can start thinking about using music
to stimulate these other regions
and then these other daily functions.
That's what have done today many psychology and neuroscience studies.
For example, studies on music's ability to stimulate areas involved in movement,
and how this can be used in cases of movement deficit,
such as Parkinson's disease.
Or studies focused
on the close relationship between music and language:
music is a veritable universal language,
and we can use this relationship
to improve, for example, dyslexic children’s reading skills.
Much research has been done
and, as often happens in scientific research,
there is still much to do and support.
Today I would like to talk to you about a portion of this research.
It’s something that particularly interests me
but actually profoundly affects us all.
It’s the relationship that exists between music and our memories.
But first, let that neural symphony activate in your brain
thanks to the notes that Andrea will play.
[Music and memory]
(Music)
Music has a very strong -
(Applause)
Obviously this presentation wouldn’t have the same value
without all of this.
I know it's an added value.
Music has a very strong evocative power.
A song has literally the power to let us travel in time,
because thanks to a song we can rediscover feelings,
experiences, people,
emotions we associate with that song.
Perhaps this is what happened to you now with this version of "Bohemian Rhapsody".
Judging by the applause, I’d say so.
Because it’s undoubtedly familiar to you.
Others recognised the song.
Fans, immediately, from the first notes,
and others took a little longer.
Along with the recognition,
some remembered the associated lyrics
and others went beyond this
and were able to associate this song
with memories from their own lives.
We brought music's evocative power into the laboratory,
aiming to understand what its base mechanisms were
and, therefore, better understand what was behind it.
We ran several studies: on young people, elderly people,
where we asked them to retain information, with or without music,
while monitoring in the meanwhile their brain activities.
What we discovered
is that music can really help us remember information better
and in doing so, while it helps our memory processes,
it modulates our brains.
Modulating those areas that we know are important
to store and retrieve information,
as well as areas that are involved in the expression of our emotions
and, therefore, our pleasure.
Here we encounter our pleasure responses again.
Here they aren’t an end in themselves:
they become relevant and fundamental.
Because we found out, the better we are
to activate our pleasure, reward, and motivation responses
in reaction to music,
the more chills we have,
the more these responses can activate regions
that play an important role in forming our memories.
And consequently, the benefits of music on our memory will be greater.
Obviously, this has very important implications,
especially if we consider cases of memory deficits,
especially if we consider our society,
which is experiencing an increase in ageing,
both normal and pathological.
During my research I had the greatest opportunity
to see Alzheimer patients
who were completely extinguished by the illness,
being able to recognise a song from their past
and emerge from that apathy, even just for a second.
Music has the power, through these people’s emotions,
to bring back some personal memories,
that is, memories of their lives
that seemed lost until a moment before, precisely because of the illness.
And in some cases,
music also manages to facilitate the learning of new information.
This type of research lets us understand a little more about how we operate,
how our brain works,
our most complex, perhaps most fascinating organ.
I believe, these studies also teach us something.
In this case, they teach us that our emotional responses,
emotive, pleasure, those we deem
more instinctive, archaic, shallow, irrational,
we can actually take them
and use them to modulate, improve, and stimulate cognitive functions
that instead we deem high and complex, such as learning and memory.
All neuroscience and music studies move in the same direction,
stressing the importance of music in our lives.
In our lives means in our society.
Not only in our homes, in our headphones:
but also in education, when we take our first steps in society;
and in a clinical setting,
when instead we deals with hardships on our journey.
Music is a powerful instrument, but this power is non-invasive, cheap
and not only it can, it must be accessible to all.
So let's fill our lives with music,
giving our brains the chance to profoundly change, transform itself,
throughout our entire existence.
Let's give our brains the chance to change,
which is fundamental for our cognitive functioning.
Let's listen to music, let’s make music,
let's not miss out on even a second of that pleasure,
of those shivers that it can give us.
Let’s release as much dopamine as we can.
But let's carefully choose the music we listen to today,
because it could be the very music that will reactivate us tomorrow.
Thank you.
(Applause)
(Musique)
Que se passerait-il
si demain matin vous vous réveilliez dans un monde sans musique ?
Il vous manquerait quelque chose de beau,
quelque chose que vous aimez,
mais s'agirait-il juste de renoncer à quelque chose que vous aimez
comme manger une pizza le samedi soir,
ou seriez-vous confronté à un changement beaucoup plus profond ?
La musique est partout,
on la retrouve dans toutes les cultures,
aux quatre coins du monde,
car elle nous permet de nous connecter les uns avec les autres.
C'est un ciment relationnel.
On le remarque en général pendant les concerts.
C'est aussi la bande originale de notre quotidien, de notre vie.
La musique semble être quelque chose qu'on emmène avec soi depuis toujours.
L'objet un peu étrange que vous voyez derrière moi
est une pièce archéologique, il s'agit d'un os.
C'est l'os d'un ours des cavernes datant d'à peu près 55 000 ans.
Quel rapport ?
Le rapport, c'est que des chercheurs se sont concentrés sur cet os,
plus particulièrement sur ces trous, et ont tenté de le reconstituer,
en formulant une hypothèse bien plus séduisante pour nous.
En effet, il pourrait s'agir du plus vieil instrument de musique
de l'histoire,
celui qu'on a ensuite surnommé la « flûte néandertalienne ».
Souvent ce qu'on trouve
dès les premiers pas de notre évolution
en tant qu'êtres humains,
on le retrouve aussi dans les premiers pas de notre évolution
en tant qu'individus, donc dans notre vie.
Et ce sont des études en neurosciences
qui nous montrent que nous sommes dès notre naissance des êtres musicaux,
car notre cerveau, dès notre naissance,
pendant nos premières heures,
parvient à répondre spécifiquement à la musique,
à la structure musicale, à la mélodie, au rythme,
aux différentes nuances émotives de la musique.
En effet, la présence de la musique dans notre vie
semble liée directement et précisément à notre cerveau,
et en particulier à des changements
qui ont lieu dans ses circuits les plus anciens au niveau évolutif,
c'est-à-dire les plus profonds, également au niveau anatomique.
Une substance cruciale pour la régulation de notre comportement,
au quotidien, va jouer un rôle central.
Cette substance, c'est la dopamine.
La dopamine est un neurotransmetteur que nous libérons la plupart du temps
dans les zones les plus anciennes et profondes de notre cerveau
en réponse aux stimuli comme la nourriture ou le sexe.
Ce sont des stimuli qui nous attirent, qui nous donnent du plaisir,
qui nous motivent, gratifiants
et qui sont aussi, d'une certaine façon, liés à notre survie.
Mais ce qu'on a découvert récemment,
c'est qu'en réalité la dopamine est aussi libérée
en réponse à la musique.
Voyons un peu combien parmi vous au moins une fois dans leur vie,
en écoutant une chanson, un morceau de musique,
ont ressenti cette sensation-là.
Comme ça, je dirais un bon 90%.
Ce sont les frissons, la chair de poule,
les réponses de notre corps, physiologiques, ou psychophysiologiques,
que l'on peut associer au plaisir intense.
Dans une partie de mes recherches,
je me suis justement focalisée sur ce type de phénomènes
mais en les abordant avec un angle un peu particulier.
En effet, avec des collègues de Barcelone et de Montréal,
nous avons activé et désactivé, directement dans le cerveau,
les mécanismes qu'on pensait être à l'origine de ces phénomènes,
en particulier, la sécrétion de dopamine.
Nous avons fait cela grâce à une étude pharmacologique
qui nous a permis d'augmenter ou de diminuer,
temporairement, je vous rassure,
la sécrétion de dopamine dans le cerveau des personnes,
et nous l'avons fait pendant que nos participants
écoutaient de la musique.
Ça pouvait être leur musique préférée
ou de la musique pop-rock choisie par nos soins,
celle qui d'ordinaire passe à la radio.
Nous avons découvert
que quand la dopamine augmentait par rapport au moment où elle baissait,
leurs réponses de plaisir augmentaient simultanément.
Les participants qui disaient aimer davantage un morceau précis
avaient davantage de réponses physiologiques associées :
les frissons, la chair de poule.
Ce n'est pas tout : quand la dopamine augmentait,
les réponses dites motivationnelles augmentaient aussi.
Dans ce cas, les participants étaient prêts à payer plus cher
pour obtenir le morceau qu'ils étaient en train d'écouter.
Ils étaient prêts à donner de l'argent pour avoir ce morceau-là,
cette musique-là dans leur vie.
Donc le plaisir et la motivation liés à la sécrétion de dopamine
sont fondamentaux pour comprendre le rôle de la musique
dans notre vie, ou du moins pourquoi elle est dans notre vie.
Une question fondamentale reste toutefois sans réponse :
tout ce plaisir aussi envoûtant,
aussi intense qui rend nos journées plus belles
est-il une fin en soi ?
Quel rôle la musique joue-t-elle réellement dans notre vie ?
Pour tenter de répondre, je vous propose de poursuivre ensemble
un voyage dans les activations cérébrales et je vous demande, autant que possible,
d'essayer d'imaginer que vous êtes seul,
que vous mettez votre casque ou vos écouteurs
et que vous commencez à écouter une de vos chansons préférées.
Ce qu'il va se passer,
c'est que votre cerveau va commencer à s'illuminer,
en créant une véritable constellation d'activations,
à la fois dans les zones qui s'activent
pour réguler nos émotions, notre comportement,
mais aussi dans d'autres zones impliquées
dans la perception, le mouvement, le langage, la mémoire.
La musique crée une véritable symphonie neuronale dans notre cerveau.
Elle l'active et le module entièrement.
Et ce faisant, elle peut en moduler l'anatomie et la fonctionnalité.
Maintenant nous sommes arrivés à une étape cruciale
car la plupart de ces substrats neuraux,
la plupart de ces zones activées par la musique
sont en réalité des zones qu'on active tous les jours
pour réaliser bien d'autres activités : écouter, lire, parler, marcher.
On peut alors commencer à envisager l'utilisation de la musique
pour stimuler ces autres régions
et donc, ces autres fonctions quotidiennes.
C'est ce qu'ont fait de très nombreuses études en psychologie
et en neurosciences.
Par exemple, les études qui se sont intéressées
à la capacité de la musique à stimuler des zones
impliquées dans le mouvement
et à la façon dont elle peut être utilisée en cas de déficit de mouvement,
dû à la maladie de Parkinson par exemple.
D'autres études se sont focalisées
sur le rapport très étroit entre la musique et le langage :
la musique est un véritable langage universel
et nous pouvons utiliser ce rapport
pour améliorer, par exemple, les capacités de lecture chez les enfants dyslexiques.
Il y a eu beaucoup de recherches
et comme souvent dans la recherche scientifique,
il reste tant à faire.
Je voudrais vous parler d'une partie de cette recherche,
quelque chose qui m'intéresse particulièrement,
mais qui en réalité nous touche tous au plus profond de nous,
car il s'agit du rapport entre la musique et notre mémoire.
Mais tout d'abord, permettons à votre cerveau de s'activer,
en une symphonie neurale grâce aux notes que va vous jouer Andrea.
[Musique et mémoire]
(Musique)
La musique a un très fort -
(Applaudissements)
Cette présentation ne serait bien sûr pas la même
sans tout ça.
Je sais que c'est un vrai plus.
La musique a un très fort pouvoir évocateur,
c'est-à-dire qu'un morceau a littéralement le pouvoir
de nous faire voyager dans le temps,
parce qu'une musique nous permet de retrouver des sensations,
des expériences, des personnes,
et des émotions que nous associons à cette musique précise.
C'est peut-être ce qui vous est arrivé avec cette version de Bohemian Rhapsody.
Si j'en juge par vos applaudissements, c'est le cas.
Parce que cet air vous a dû vous paraître familier.
D'autres l'ont reconnu.
Les fans, dès les premières notes,
d'autres ont mis plus de temps.
Après avoir reconnu l'air,
certains se sont souvenu des paroles,
et d'autres sont allés plus loin
et ont associé à ce morceau
des souvenirs de leur propre vie.
Ce pouvoir évocateur de la musique,
nous l'avons pris et emmené en laboratoire
avec pour objectif de comprendre quels étaient les mécanismes à son origine
et donc comprendre un peu plus ce qu'il y a derrière.
Nous avons mené diverses études sur des personnes jeunes,
sur des personnes âgées,
à qui nous demandions de mémoriser des informations avec ou sans musique,
mais pendant ce temps, nous contrôlions aussi leur activité cérébrale.
Nous avons découvert
que la musique peut vraiment nous aider à mieux retenir les informations
et pendant qu'elle aide nos processus de mémorisation,
elle module notre cerveau.
Elle module en fait ces zones dont on connaissait l'importance
pour mémoriser, conserver et récupérer l'information,
et aussi les zones impliquées dans la régulation de nos émotions
et donc, de notre plaisir.
Les voilà, on les retrouve, nos réponses de plaisir.
Ici, elles ne sont pas une fin en soi,
elles deviennent pertinentes, elles deviennent fondamentales,
parce que nous avons découvert
que plus on est en mesure d'activer nos réponses de plaisir,
de récompense, de motivation en réponse à la musique,
plus nous avons de frissons,
plus ces réponses pourront activer des régions qui sont importantes
dans la formation de nos souvenirs.
Les bénéfices de la musique sur notre mémoire seront donc plus grands.
Ceci a évidemment une importance capitale,
surtout si on pense aux cas de pertes de mémoire,
dans notre société particulièrement,
où la part de personnes âgées
en bonne santé ou malades augmente.
Pendant mes recherches, j'ai eu l'incroyable opportunité
de voir des patients atteints d'Alzheimer
complètement perdus,
parvenir à reconnaître une chanson de leur passé
et sortir de leur état d'apathie, ne serait-ce qu'un instant.
La musique, à travers les émotions,
peut faire ressortir chez ces personnes des souvenirs autobiographiques,
des souvenirs de leur vie
qui à cause de la maladie semblaient jusque-là perdus.
Et dans certains cas,
elle parvient à faciliter l'apprentissage de nouvelles informations.
Ce type de recherches fait un peu avancer notre compréhension des mécanismes
de notre cerveau,
qui est notre organe le plus complexe et peut-être le plus fascinant.
Et je crois qu'elles nous apprennent aussi quelque chose :
elles nous apprennent que nos réponses émotionnelles, émotives,
celles du plaisir, qu'on considère comme des plus instinctives,
archaïques, primales et irrationnelles,
il est possible de s'en « emparer »
et de les utiliser pour moduler,
améliorer et stimuler des fonctions cognitives complexes
qui en semblent pourtant éloignées, comme l'apprentissage et la mémoire.
Toutes les études en neurosciences et en musique s'accordent à souligner
l'importance de la musique dans notre vie.
Et par notre vie, je veux dire dans notre société.
Pas seulement chez soi avec ses écouteurs,
mais aussi en milieu éducatif,
à l'occasion de nos premiers pas dans la société,
et en milieu clinique,
quand nous rencontrons des difficultés sur notre parcours.
La musique est un instrument dont la puissance n'est pas envahissante,
elle ne coûte presque rien, peut, et surtout, doit être accessible à tous.
Donc remplissons notre vie de musique,
permettons à notre cerveau de changer, de se transformer en profondeur
et de le faire tout au long de notre existence.
Donnons-lui la possibilité d'un changement
qui s'avère être fondamental pour notre fonctionnement cognitif.
Écoutons de la musique, jouons de la musique,
ne perdons aucune seconde de ce plaisir,
de ces frissons qu'elle peut nous offrir.
Sécrétons autant de dopamine que possible.
Mais attention, choisissons-la bien la musique que nous écoutons aujourd'hui,
car elle pourrait être celle qui nous réactivera demain.
Merci.
(Applaudissements)
(Muzică)
Ce s-ar întâmpla
dacă mâine v-aţi trezi într-o lume fără muzică?
Cu siguranţă aţi pierde ceva frumos,
ceva ce vă place,
dar ar fi doar ca și cum ați renunţa la ceva ce vă place,
cum ar fi să mâncaţi o pizza sâmbătă seara
sau v-ați confrunta cu o schimbare şi mai profundă?
Muzica e peste tot,
o găsim în toate culturile,
în orice colţ al lumii,
fiindcă e ceea ce ne permite să ne unim unii cu alţii.
E un liant relaţional,
e de ajuns să te gândeşti la ceea ce se petrece la concerte
şi la coloana sonoră a zilelor noastre, a evenimentelor noastre.
Muzica pare a fi ceva ce purtăm cu noi dintotdeauna.
Obiectul straniu pe care îl vedeţi în spatele meu
e un artefact arheologic, mai exact e vorba despre un os.
Este osul unui urs al cavernelor ce datează de acum circa 55.000 de ani.
Ce legătura are asta?
Are, deoarece unii cercetători s-au concentrat pe acest os,
anume pe acele orificii, şi au încercat să-l reproducă,
formulând o ipoteză care pentru noi azi e mult mai atrăgătoare.
De fapt, ar putea fi vorba despre instrumentul muzical
cel mai vechi din istorie,
cel care a fost apoi supranumit „Flautul din Neandertal”.
Deseori ceea ce noi găsim
la începutul evoluţiei noastre
ca fiinţe umane,
în realitate găsim în primii paşi ai evoluţiei noastre
ca indivizi, deci ai vieţii noastre.
Studiile neuroştiinţifice
indică faptul că noi ne naştem deja ca fiinţe muzicale,
de fapt creierul nostru, ca nou-născuţi,
în primele ore de viaţă,
reuşeşte să reacţioneze în mod special la muzică,
la structura muzicală, la melodie, la ritm,
la diverse nuanţe emoţionale ale muzicii.
Prezenţa muzicii în viaţa noastră
pare a fi legată de creierul nostru
şi în special de schimbările
ce survin în circuitele sale cele mai vechi la nivel evolutiv,
adică cele mai profunde, şi la nivel anatomic.
Un rol cheie îl joacă o substanţă
care e esenţială în reglarea comportamentului nostru din fiecare zi.
Această substanţă este dopamina.
Dopamina e un neurotransmițător pe care noi îl eliberăm
anume în zonele cele mai vechi şi profunde ale creierului nostru
drept răspuns la stimuli precum mâncarea sau sexul.
Sunt stimuli care ne atrag, care ne oferă plăcere,
care ne motivează, care ne oferă recompensă
şi care sunt într-un fel legaţi de supravieţuirea noastră.
Ceea ce am descoperit recent
e că în realitate dopamina este eliberată
şi ca reacţie la muzică.
Să vedem câţi dintre voi, cel puţin o dată în viaţă,
ascultând un cântec, un fragment muzical,
au avut această senzaţie.
Din câte văd, aş spune că 90% dintre voi.
Aceştia sunt fiori, piele de găină,
sunt răspunsuri ale corpului nostru, fiziologice sau psihofiziologice,
pe care le putem asocia cu plăcerea intensă.
În una dintre cercetările mele
m-am concentrat anume pe acest tip de fenomene,
însă abordându-le într-un mod special.
De fapt, alături de colegii din Barcelona şi Montreal,
am încercat să activăm sau să dezactivăm direct în creierul nostru
ceea ce credeam că pot fi mecanismele de la baza acestor fenomene,
şi în special eliberarea dopaminei.
Am făcut-o grație unui studiu farmacologic
care ne-a permis să majorăm sau să diminuăm temporar,
deci nu vă faceți griji,
eliberarea dopaminei în creierul persoanelor,
şi am făcut-o în timp ce persoanele, în timp ce participanţii noştri
ascultau muzică.
Muzica putea fi melodia lor preferată
sau muzica pop-rock aleasă de noi,
care se difuzează de obicei la radio.
Ceea ce am descoperit
e că atunci când dopamina creştea faţă de atunci când scădea,
creşteau şi reacţiile lor de plăcere.
Participanţii spuneau că le place mai mult un tip de piesă muzicală
şi aveau şi reacţiile fiziologice asociate:
fiorii, pielea de găină.
Şi nu doar atât: când creștea dopamina,
creşteau şi reacţiile pe care le numim motivaţionale.
În acest caz, participanţii erau dispuşi să plătească mai mult
pentru a obţine cântecul pe care îl ascultau.
Adică erau dispuşi să dea bani pentru a avea acel cântec,
acea muzică în viaţa lor.
Deci plăcerea și motivația, fiind legate de eliberarea dopaminei
sunt fundamentale atunci când încercăm să înţelegem rolul muzicii
în viaţa noastră, sau cel puţin de ce e prezentă în viaţa noastră.
Rămâne totuşi fără răspuns o întrebare esenţială:
această plăcere atât de învăluitoare,
atât de intensă încât ne schimbă zilele în mod pozitiv,
reprezintă un scop în sine?
Care e de fapt rolul muzicii în viaţa noastră?
Pentru a răspunde, vă propun să continuăm împreună
o călătorie în activările cerebrale şi vă rog, pe cât posibil,
să încercaţi să vă imaginaţi că sunteţi singuri,
puneţi-vă căştile audio
şi începeți să ascultaţi unul dintre cântecele voastre preferate.
Ceea ce se va întâmpla
este că creierul vostru va începe să se aprindă,
creând o adevărată constelaţie de activări
în zonele care se activează
şi care reglează emoţiile noastre, comportamentul nostru,
dar şi alte zone care sunt implicate
în percepţie, în mişcare, în limbaj, în memorie.
Muzica creează o adevărată simfonie neuronală în creierul nostru.
Îl activează şi îl modelează în întregime.
Astfel e capabilă să-i modeleze anatomia şi funcţionalitatea.
Acum putem să trecem la un aspect important.
Dat fiind că majoritatea acestor substraturi neuronale,
o mare parte din aceste zone pe care muzica le activează
sunt în realitate zone pe care le activăm în fiecare zi
pentru a face multe alte activităţi: a asculta, a citi, a vorbi, a merge...
Putem astfel începe să utilizăm muzica
pentru a stimula aceste alte regiuni,
deci aceste alte funcţii cotidiene.
Este ceea ce au făcut până în prezent multe studii de psihologie,
de neuroştiinţă.
De exemplu, studiile care au cercetat
capacitatea muzicii de a stimula
zonele implicate în mişcare,
şi cum ar putea fi utilizată aceasta în cazul tulburării de mişcare,
ca și în cazul bolii Parkinson.
Sau studiile care s-au concentrat
pe raportul foarte strâns dintre muzică şi limbă:
muzica e un adevărat limbaj universal
şi putem utiliza acest raport
pentru a îmbunătăţi capacitatea de lectură a copiilor dislexici.
S-au efectuat multe cercetări
şi cum se întâmplă deseori în cercetarea ştiinţifică,
rămân multe de făcut şi de susţinut.
Aş vrea să vă vorbesc despre o parte din această cercetare.
E ceva ce mă interesează în mod special,
dar care în realitate ne afectează pe toţi în mod profund,
fiindcă e vorba despre raportul dintre muzică şi memoria noastră.
Mai întâi, lăsaţi să se activeze un pic în creierul vostru
acea simfonie neuronală grație interpretării lui Andrea.
[Muzica şi memoria]
(Muzică)
Muzica are o puternică...
(Aplauze)
Evident că această prezentare nu ar fi avut aceeaşi valoare
fără toate acestea.
Ştiu că e un mare plus.
Muzica are o putere evocativă foarte puternică,
adică un fragment muzical are literalmente puterea
de a ne face să călătorim în timp,
fiindcă datorită unei melodii, noi putem recupera senzaţii,
experienţe, persoane,
emoţii pe care le asociem cu acea piesă.
Poate ceea ce vi s-a întâmplat acum cu această versiune a Rapsodiei Boeme.
Judecând după aplauze aş spune că da.
Fiindcă în mod sigur v-a sunat familiar.
Alţii au recunoscut-o.
Fanii, de la bun început, de la primele note,
iar altora le-a luat un pic mai mult.
Împreună cu recunoaşterea
a venit şi amintirea cuvintelor asociate, pentru unii,
iar alţii au mers mai departe
şi au reuşit să asocieze acest cântec
cu amintirile propriei vieţi.
Această putere evocativă a muzicii
am luat-o şi am dus-o în laborator
cu scopul de a-i înţelege potențialele mecanisme de bază
şi de a înţelege mai mult ce se află în spatele acesteia.
Am realizat diverse studii privind tinerii,
persoanele vârstnice,
în care le-am solicitat să memorizeze informaţii cu muzică şi fără,
monitorizându-le între timp şi activitatea cerebrală.
Ceea ce am descoperit
e că muzica poate într-adevăr să ne ajute să ţinem minte mai bine informaţiile
şi astfel, în timp ce ajută procesele noastre de memorie,
ne modulează creierul.
Modulând acele zone care ştim că sunt importante
pentru memorizarea, stocarea, recuperarea unei informaţii,
dar şi zone ce sunt implicate în reglarea emoţiilor noastre,
deci a plăcerii noastre.
Iată că le regăsim, răspunsurile noastre de plăcere.
Aici nu sunt un scop în sine,
devin relevante, devin fundamentale,
fiindcă, am descoperit,
cu cât putem activa mai mult răspunsurile noastre de plăcere,
de recompensă, de motivare ca o reacţie la muzică,
cu cât mai mulţi fiori avem,
cu atât aceste răspunsuri pot activa regiunile importante
în formarea amintirilor noastre,
iar beneficiile muzicii vor fi mai mari asupra memoriei noastre.
Desigur, acest lucru are consecinţe importante,
dacă ne gândim la cazurile de deficienţă de memorie,
în special dacă ne gândim la societatea noastră
care se confruntă cu o creştere a populaţiei în vârstă,
fie normală sau patologică.
În timpul cercetărilor mele am avut marea oportunitate
să văd pacienţi cu Alzheimer
care erau complet măcinați de boală,
dar capabili să recunoască un cântec din trecutul lor,
şi fie pentru o singură secundă să iasă din acea apatie.
Muzica, prin intermediul emoţiilor,
reușește să readucă în aceste persoane amintiri autobiografice,
adică amintirile vieţii lor,
care din cauza bolii păreau până acum pierdute.
Şi în unele cazuri
reuşeşte să ajute la învăţarea noilor informaţii.
Acest tip de studii ne ajută să înţelegem mai bine cum funcţionăm,
cum funcţionează creierul nostru,
care e organul cel mai complex şi probabil cel mai fascinant.
Eu cred că ne învaţă şi pe noi ceva.
În acest caz ne învaţă că reacţiile noastre emoţionale,
emotive, cele de plăcere, cele pe care le considerăm instinctive,
primitive, slabe, iraţionale,
în realitate le putem lua
şi le putem utiliza pentru a modela,
a îmbunătăţi, a stimula funcţiile cognitive
pe care le considerăm superioare, complexe, precum învăţarea şi memoria.
Toate studiile de neuroştiinţă şi muzică se îndreaptă spre aceeaşi direcţie
în sublinierea importanţei muzicii în viaţa noastră.
Iar „în viaţă” înseamnă în societatea noastră.
Nu doar în casele noastre, în căştile noastre,
ci şi în domeniul educaţiei,
când facem primii paşi în societate,
şi în domeniul medical
când întâmpinăm dificultăţi în calea noastră.
Muzica e un instrument puternic, dar această putere nu e invazivă,
are un cost redus, şi nu doar poate, ci şi trebuie să fie accesibilă tuturor.
Deci să umplem viaţa noastră cu muzică,
să dăm şansa creierului nostru să schimbe şi să se transforme în profunzime
şi să o facem pe tot parcursul existenţei noastre.
Să-i oferim posibilitatea unei schimbări
care e fundamentală pentru funcţionarea noastră cognitivă.
Să ascultăm muzică, să facem muzică,
să nu pierdem nicio secundă din acea plăcere,
din acei fiori pe care ni-i poate oferi.
Să eliberăm toată dopamina posibilă.
Însă atenţie la muzica pe care alegem să o ascultăm astăzi,
fiindcă asta ar putea fi ceea ce ne va reactiva mâine.
Vă mulţumesc!
(Aplauze)