Mano vardas yra Nanfu.
Kinų kalboje „nan“ reiškia „vyras“.
O „fu“ reiškia „ramstis“.
Mano šeima tikėjosi berniuko,
kuris užaugs ir bus šeimos ramstis.
Ir kai paaiškėjo, kad aš gimiau mergaite
jie visvien mane pavadino Nanfu.
(Juokas)
Aš gimiau 1985-aisiais,
šešerius metus prieš Kinijai paskelbiant „vieno vaiko politiką“.
Iškart po to kai gimiau,
atvyko vietiniai pareigūnai ir įsakė mano mamai sterilizuotis.
Mano senelis nenusileido pareigūnams,
nes jis norėjo anūko, kuris tęstų šeimos vardą.
Galiausiai mano tėvams buvo leista susilaukti antro vaiko,
bet jie turėjo palaukti penkerius metus
ir susimokėti didelę baudą.
Kai augome, aš ir mano brolis
buvome apsupti vaikų iš „vieno vaiko“ šeimų.
Aš atsimenu, kad jaučiau gėdą,
nes turėjau jaunesnį brolį.
Atrodė lyg mūsų šeima padarė kažką blogo susilaukdama dviejų vaikų.
Tuo metu aš nekviestionavau
iš kur kilo šis gėdos ir kaltės jausmas.
Prieš pusantrų metų aš susilaukiau pirmagimio.
Tai buvo geriausias dalykęs, nutikęs mano gyvenime.
Tapimas motina
man suteikė visiškai naują požiūrį į mano pačios vaikystę
ir grąžino prisiminimus iš mano ankstyvo gyvenimo Kinijoje.
Per paskutinius tris dešimtmečius
visi mano šeimos nariai turėjo pateikti prašymus valdžiai,
kad galėtų susilaukti vaiko.
Ir aš susimąsčiau,
kaip gyveno žmonės, veikiami „vieno vaiko“ politikos.
Taigi aš nusprendžiau sukurti dokumentinį filmą apie tai.
Vienas žmonių, iš kurių ėmiau interviu,
buvo akušerė, priėmusi visus kūdikius kaimelyje, kuriame gimiau,
įskaitant ir mane.
Kai su ja bendravau, jai buvo 84-eri.
Aš jos paklausiau,
„Ar prisimenate kiek kūdikių priėmėte per savo darbo metus?“
Ji nežinojo priimtų kūdikių skaičiaus.
Ji atsakė, jog jai teko įvykdyti
60 000 priverstinių abortų ir sterilizacijų.
Kartais, ji atsakė,
vėlyvo periodo vaisius išgyvendavo abortą
ir jai tekdavo nužudyti kūdikį, jam atėjus į pasaulį.
Ji atsiminė, kaip jai drebėdavo rankos
atlikinėjant tą darbą.
Jos istorija mane šokiravo.
Kai aš išsiruošiau kurti filmo,
tikėjausi, kad tai bus paprasta istorija apie kaltininkus ir aukas.
Žmones, kurie vykdė šią politiką
ir žmones, kurie gyveno su jos pasekmėmis.
Bet tai nebuvo tai, ką aš išvydau.
Baigiant pokalbį su akušere
aš pastebėjau erdvę jos namuose,
kuri buvo išpuošta įmantriomis rankų darbo vėliavėlėmis.
Ant kiekvienos iš tų vėliavėlių buvo kūdikio nuotrauka.
Tai buvo vėliavėlės atsiųstos šeimų, kurioms ji
padėjo su jų nevaisingumo problemomis.
Ji paaiškino, kad jai buvo gana
vykdyti abortus ir sterilizacijas,
ir kad šiandien ji dirba tik ties pagalba šeimoms susilaukti kūdikio.
Ji sakė, kad nešiojasi kaltę
dėl to, kad prisidėjo prie „vieno vaiko“ politikos
ir tikisi, jog padėdama šeimoms susilaukti kūdikio,
atitaisys žalą, kurią padarė praeityje.
Man tapo aišku, jog ji irgi buvo šios politikos auka.
Visi aplinkui jai kartojo, kad
tai, ką ji daro yra teisinga ir reikalinga Kinijos išlikimui.
Ir ji darė tai, ką manė esant teisinga jos šaliai.
Aš žinau kokia paveiki buvo ta žinutė.
Ji buvo visur aplink mane kai augau.
Ši žinutė buvo atspausdinta ant degtukų,
lošimo kortų,
vadovėlių, plakatų.
Propaganda, garbinanti „vieno vaiko“ politiką
mus supo visur.
[„Kiekvienas atsisakęs sterilizacijos bus suimtas.“]
Taip pat ir grasinimai nepaklusus.
Ši žinutė įsišaknijo mūsų mintyse
taip stipriai, kad aš augau gėdydamasi,
jog turiu jaunesnį brolį.
Su kiekvienu žmogumi, kurį nufilmavau
aš mačiau, kaip jų protai ir širdys gali būti paveikti propagandos
ir kaip jų noras aukotis dėl didesnio gėrio
gali būti pakreiptas į kažką tamsaus ir tragiško.
Kinija nėra vienintelė vieta kur tai vyksta.
Nėra tokios šalies žemėje, kur neegzistuotų propaganda.
Visuomenėse, kurios turėtų būti labiau atviros ir laisvos nei Kinija,
propaganda gali būti dar sunkiau atpažįstama.
Ji paslėpta atvirose vietose – žinių pranešimuose,
televizijos reklamose, politinėse kampanijose
ir mūsų socailinių tinklų srautuose.
Tai keičia mūsų mąstymą mums to nesuvokiant.
Kiekviena visuomenė yra pažeidžiama ir gali priimti propagandą kaip tiesą
ir nei viena visuomenė, kurioje propaganda pakeičia tiesą,
negali būti iš tiesų laisva.
Ačiū.
(Plojimai)