Predstavljajte si, da ste zaposleni v otroškem skrbstvu.
Odzvati se morate na prijavo o zlorabi otroka.
Stopite v neki dom, nenajavljeni, nepričakovani, zagotovo nepovabljeni.
Prva stvar, ki jo vidite, je žimnica na tleh na sredini sobe.
Na njej spijo trije otroci.
V bližini je mizica z nekaj pepelniki
in praznimi pločevinkami piva.
Velike pasti za podgane so nastavljene v kotu,
nedaleč od prostora, kjer spijo otroci.
Narediš zaznamek.
Del tvoje službe je obhod po celem domu.
Tako začneš s kuhinjo, kjer je zelo malo hrane.
Opaziš še eno žimnico na tleh v spalnici,
ki si jo mama deli z dojenčkom.
Navadno se na tej točki lahko zgodita dve stvari.
Ugotovljeno je, da otroci niso varni, in se jih odstrani od doma
in da v državni pripor za določeno časovno obdobje.
Ali pa otroci ostanejo pri svoji družini
in sistem socialne varnosti otrok ponudi pomoč in podporo.
Ko sem bila zaposlena v otroškem skrbstvu,
sem take stvari videla kar naprej.
Mnogo boljše in mnogo slabše.
Prosila sem, da si predstavljate sebe v takem domu,
ker me zanima, kaj vas je prešinilo.
Kaj vodi vaše odločitve?
Kaj bo vplivalo na vaše mnenje o tej družini?
Kakšne rase, etnične skupine, mislite, je bila ta družina?
Rada bi, da se zavedate, da če bi ti otroci bili beli,
bi bilo bolj verjetno, da bo družina po tem prvem obisku ostala skupaj.
Raziskave, izvedene na Univerzi v Pensilvaniji,
so odkrile, da imajo bele družine na splošno dostop do več pomoči in podpore
sistema socialne varnosti otrok.
Njihovi primeri bodo manj verjetno šli skozi popolno preiskavo.
Po drugi strani pa, če bi bili ti otroci črni,
bodo štirikrat bolj verjetno odstranjeni,
več časa bodo preživeli v rejništvu
in težje jim bo najti stabilno rejniško nastanitev.
Rejništvo naj bi bilo takojšnje zavetje in zaščita
za otroke z velikim tveganjem.
Je pa tudi odhod iz družine, begajoč in travmatičen.
Raziskave na univerzi v Minnesoti
so odkrile, da so otroci, ki so šli skozi rejništvo,
imeli več vedenjskih problemov in ponotranjenih težav
kot otroci, ki so ostali s svojimi družinami in dobivali pomoč in podporo.
Scenarij, ki sem ga prej omenila, ni nenavaden.
Mati samohranilka, ki živi v socialnem stanovanju
s svojimi štirimi otroki.
Zaradi podgan je skoraj nemogoče imeti hrano,
kaj šele svežo hrano.
Ali si ta mati zasluži, da ji odvzamejo otroke?
Emma Ketteringham, družinska odvetnica,
pravi, da če živiš v revni soseski,
je zate bolje, da si popoln starš.
Pravi, da postavljamo nepoštene, pogoste nedosegljive standarde
staršem, ki vzgajajo svoje otroke z zelo malo denarja.
In njihova soseščina in etničnost
vplivata na to, če jim bodo otroke odvzeli ali ne.
V dveh letih na bojni črti otroškega skrbstva
sem prejemala pomembne odločitve.
Iz prve roke sem videla, kako moje osebne vrednote vplivajo na moje delo.
Zdaj sem zaposlena na Fakulteti za socialno delo na univerzi na Floridi
in vodim inštitut,
ki izvaja najbolj inovativno in učinkovito raziskavo otroškega skrbstva.
In raziskava kaže, da je v rejniškem sistemu dvakrat več temnopoltih otrok,
osemindvajset odstotkov,
kot jih je v splošni populaciji, 14 odstotkov.
In čeprav obstaja veliko razlogov, zakaj,
bi danes rada govorila o enem:
o implicitnem predsodku.
Pa začnimo z besedo impliciten.
To pomeni podzavesten, nekaj, česar se ne zavedamo.
Predsodek - tisti stereotipi in odnosi,
ki jih vsi gojimo do določenih skupin.
Implicitni predsodek je tisto, kar preži v ozadju
vsake naše odločitve.
Kako lahko to popravimo?
Imam obetavno rešitev, ki bi jo rada delila z vami.
Skoraj v vsaki državi
je veliko število temnopoltih otrok, ki so nameščeni v rejništvo.
A podatki kažejo, da je okrožju Nassau,
skupnosti v New Yorku,
uspelo zmanjšati število odvzetih temnopoltih otrok.
Leta 2016 sem šla v to skupnost s svojo ekipo
in vodila raziskovalno študijo,
s katero sem odkrila uporabo slepih odstranitvenih srečanj.
To deluje takole.
Socialni delavec se odzove na prijavo o otroški zlorabi.
Obišče dom,
a preden otroka odvzamejo,
mora socialni delavec iti nazaj v pisarno
in predstaviti svoje najdbe.
Tu je razlika:
ko predstavijo odboru,
zbrišejo imena, etničnost, sosesko, raso,
vse razpoznavne informacije.
Osredotočijo se na to, kaj se je zgodilo, moč družine, relevantno zgodovino
in sposobnost staršev, da zaščitijo otroka.
S temi informacijami odbor predlaga,
ne da bi poznal raso družine.
Slepi odvzemi so drastično vplivali na to skupnost.
Leta 2011 je bilo 57% otrok, nameščenih v rejništvo, temnopoltih.
Po petih letih slepih odvzemov se je ta številka zmanjšala na 21 %.
(aplavz)
Tole smo se naučili iz pogovora z drugimi socialnim delavci:
"Ko ima družina zgodovino z našim oddelkom,
mnogi od nas kuhajo zamero,
tudi če poskušamo delati drugače."
"Ko zagledam primer iz določenega bloka,
soseščine ali kraja,
avtomatsko pomislim na najslabše."
"Otroško skrbstvo je zelo subjektivno, ker je to čustveno polje.
Nikogar ni, ki ne bi bil čustven pri tem delu.
In zelo težko je vse svoje misli pustiti pred vrati,
ko delaš.
Odvzemimo torej subjektivnost rase in soseščine
in morda bomo dobili druge rezultate."
Slepi odvzemi nas očitno vodijo bližje
k reševanju implicitnih predsodkov v odločitvah o rejništvu.
Moj naslednji korak je ugotoviti,
kako uporabiti umetno inteligenco in stroje,
da bi se ta projekt razmahnil
in postal lažje dostopen v drugih državah.
Vem, da lahko spremenimo otroško skrbstvo.
Od organizacij lahko zahtevamo, da bodo odgovorno
razvijale socialno zavest svojih zaposlenih.
Od sebe lahko zahtevamo,
da zagotovimo, da naše odločitve vodita etika in varnost.
Predstavljajmo si otroško skrbstvo, ki se osredotoča na partnerstvo s starši,
krepi družine
in revščine več ne vidi kot neuspeh.
Stopimo skupaj in zgradimo sistem,
ki želi družine narediti močnejše, namesto da jih razdvaja.
Hvala.
(aplavz, vzkliki)