Képzeljék magukat egy gyermekvédelmis helyébe.
Válaszolniuk kell egy jelentésre, amely a gyermekbántalmazásról szól.
Besétálnak egy lakásba, hirtelen, váratlanul, nyilvánvalóan hivatlanul.
Az első dolog amit meglátnak, egy matrac a szoba közepén, a padlón.
Három gyerek fekszik rajta, alszanak.
Közelben egy kis asztal néhány hamutartóval
és üres sörösdobozokkal.
A sarokban nagy patkánycsapdák,
nem nagyon messze a három alvó gyerektől.
Jegyzetelnek.
A munkájukhoz tartozik, hogy bejárják az egész lakást.
A konyhával kezdik, ahol nagyon kevés étel van.
Észrevesznek még egy matracot a fürdőszobában, a padlón,
amelyen az anya osztozik csecsemőjével.
Most általában, ezen a ponton két dolog történhet.
A gyerekek számára veszélyesnek ítélik ezt a helyzetet, kiemelik őket otthonukból,
és meghatározott időre állami gondozásba helyezik őket.
Vagy a gyerekek együtt maradnak a családjukkal,
és a gyermekvédelem segítséget és támogatást nyújt.
Amikor gyermekvédelemben dolgoztam,
mindig ehhez hasonló helyzeteket láttam.
Némelyik sokkal jobb, némelyik sokkal rosszabb volt.
Képzeljék magukat abba a lakásba!
Érdekelne hogy mi fordult meg a fejükben ez alatt.
Mi befolyásolja döntésüket?
Mi tudja befolyásolni a véleményüket erről a családról?
Mit gondolnak, milyen faji és etnikai csoporthoz tartozott ez a család?
Szeretném, hogy felismerjék, ha azok a gyerekek fehér bőrüek lennének,
sokkal valószínűbb, hogy a látogatás után együtt marad a család.
A Pennsylvaniai Egyetemen végzett kutatások szerint
a fehér családok átlagosan több segítséget és támogatást kapnak
a gyermekvédelmi rendszertől.
És az ő esetükben kevésbé valószínű az eset teljes kivizsgálása.
Viszont, ha azok a gyerekek sötét bőrüek,
négyszer valószínűbb, hogy kiemelik őket,
hosszabb időszakot töltenek nevelőszülőknél,
és nehezebb találni a számukra állandó nevelőszülőket.
A nevelőszülők általi gondozás azonnali menedéket jelent
a veszélyeztetett gyermekek számára.
De egyben bizonytalanságot és lelki sérüléseket okoz a távozás a családból.
A Minnesota-i Egyetemen végzett kutatások szerint
azoknak a gyerekeknek, akiket nevelőszülők gondoztak,
több viselkedési és szocializációs problémájuk van,
mint akik végig családjukkal maradnak, és ott kapnak segítséget, támogatást.
A szituáció, amelyet már korábban említettem, nem szokatlan.
Egyedülálló anya, aki egy olcsó bérházban lakik
négy gyerekével.
A patkányok miatt szinte lehetetlen ételt tartani a lakásban,
felejtsük el, hogy friss étel lenne otthon.
Ez az anya megérdemli, hogy elvegyék tőle a gyerekeit?
Emma Ketteringham, egy családjogi bíróság védőügyvédje
azt mondja, hogy aki szegénynegyedben él,
jobban teszi, ha tökéletes szülő.
Azt mondja, igazságtalan, sokszor teljesíthetetlen szabályokat írunk elő
szülőknek, akik nagyon kevés pénzből nevelik gyerekeiket.
Környezetük és etnikai hovatartozásuk
befolyásolja, hogy a gyermekeiket kiemelik vagy sem.
Két évig a gyermekvédelem első vonalában dolgoztam,
nagy tétű döntéseket hoztam.
Így közvetlenül láttam, hogy saját értékrendem hogyan befolyásolja munkámat.
Jelenleg a Florida State University szociális munka karán
egy olyan intézményt vezetek,
amely a legújítóbb és leghatékonyabb gyermekvédelmi kutatások körül bábáskodik.
A kutatások szerint [a látóterünkbe került családokból] kétszer annyi
– 28 százalék – sötét bőrű gyereket emelnek ki,
mint az átlag családokból – 14 százalék.
És bár ennek számos oka van,
ma csak egy okot akarok megvitatni:
a tudattalan előítéleteket.
Kezdjük a “tudattalan” kifejezéssel.
Tudatalatti, valami amiről nincs tudomásunk.
Előítéletek – azok a sztereotípiák és attitűdök,
amelyekkel mindenki rendelkezik egy bizonyos embercsoport iránt.
Tehát tudattalan előítéletek bújnak meg a háttérben
minden meghozott döntésünk mögött.
Hogyan tudnánk ezen javítani?
Van egy ígéretes megoldás, amelyet meg szeretnék osztani.
Jelenleg majdnem minden államban
nagy számban élnek sötét bőrű gyerekek, akiket nevelőszülők gondoznak.
De adatok által kimutatható, hogy Nassau megyének,
New York állam egyik közösségének,
sikerült csökkenteni a családjukból kiemelt sötét bőrű gyerekek számát.
2016-ban elmentem csapatommal ehhez a közösséghez
és egy kutatást vezettem,
felfedezve a vak döntéshozatalt.
Bemutatom hogyan működik ez.
Egy szociális munkás kivizsgálja a bejelentett gyerekbántalmazási esetet.
Kimegy a helyszínre,
de még mielőtt a gyerekeket elvinnék,
a szociális munkásnak vissza kell mennie az irodába,
és be kell mutassa, hogy mit talált.
De van itt legy ényeges különbség:
amikor bemutatja a bizottságnak,
kitörli a neveket, az etnikumot, a környéket, a rasszot
és az összes azonosítható információt.
Arra öszpontosít, hogy mi történt, a család erejére, a lényeges előzményekre,
és hogy a szülők mennyire képesek megvédeni a gyereket.
Ezeket az információkat felhasználva a bizottság javaslatot tesz,
soha meg nem tudva a család származását.
A vak döntéshozatalnak döbbenetes hatása van ebben a közösségben.
2011-ben a nevelőszülőkhöz adott gyerekek 57 százaléka volt fekete.
Ötévnyi vak döntéshozatal után ez lecsökkent 21 százalékra.
(Taps)
Itt van amit tanultunk néhány szociális munkástól:
„Amikor egy családról már vannak feljegyzéseink,
sokan közülünk azt ellenük fordítják,
még akkor is, ha azóta próbálnak másképp cselekedni.”
„Amikor egy bizonyos bérházból,
környékről vagy irányítószámról látok egy ügyet,
automatikusan a legrosszabbra gondolok.”
„A gyermekvédelem elég szubjektív, mert az érzelmek területe.
Senki nem tudja ezt érzelmek nélkül csinálni.
Nagyon nehéz úgy belépni egy ajtón, hogy minden előítéletünket kinn hagyjuk,
amikor ezt a munkát végezzük.
Hagyjuk el a származást és a környéket,
és lehet hogy más eredményeket fogunk kapni.”
A vak döntéshozatallal láthatóan közelebb kerülünk
az előítéletesség kiküszöböléséhez a családból való kiemelések esetében.
Most az következik, hogy kidolgozzam,
hogyan használjuk a mesterséges intelligenciát és a gépi tanulást
a projekt kiterjesztésére,
hogy hozzáférhetőbb legyen más államok számára is.
Tudom, hogy át tudjuk alakítani a gyermekvédelmet.
A szervezetek felelőssé tehetők
alkalmazottjaik társadalmi tudatosságának fejlődéséért.
Mi is felelősséggel tartozunk annak biztosításáért,
hogy döntéseinket az etika és biztonság vezesse.
Álmodjunk olyan gyermekvédelmet, amelyik együttműködik a szülőkkel,
megerősíti a családokat,
és már nem látja a szegénységet akadálynak.
Dolgozzunk együtt, hogy olyan rendszert építsünk ki,
amely megerősíti a családokat, ahelyett, hogy szétszakítaná.
Köszönöm.
(Taps) (Éljenzés)