אני רוצה שתדמיינו שאתם עובדי משרד הרווחה ממונים על הגנת ילדים,
והגבתם לדיווח על התעללות בילדים.
אתם נכנסים לבית, ללא הודעה מראש, לגמרי ללא הזמנה.
הדבר הראשון שאתם רואים הוא מזרן באמצע החדר, על הרצפה.
שלושה ילדים שוכבים עליו, ישנים.
ליד עומד שולחן קטן ועליו כמה מאפרות,
פחיות בירה ריקות.
מלכודות ענקיות לחולדות בפינה,
לא כל כך רחוק מהמקום בו ישנים הילדים.
אז אתם רושמים.
חלק מהתפקיד זה לעבור על כל הדירה.
אז אתם מתחילים מהמטבח בו יש מעט מאוד אוכל.
אתם שמים לב למזרון נוסף בחדר השינה על הריצפה.
שהאמא חולקת עם התינוק שלה.
טוב, בד"כ בשלב הזה שני דברים יכולים לקרות:
הילדים מוכרזים "בסיכון" ומוצאים מהבית,
ומועברים לחסות המדינה, למעון זמני.
או, הילדים נשארים עם המשפחה שלהם
ומשרד הרווחה מספק עזרה ותמיכה.
כשאני עבדתי כפקידת סעד,
ראיתי כאלו דברים כל הזמן.
חלקם במצב טוב יותר, חלקם גרוע בהרבה.
אני מבקשת שתדמיינו את עצמכם בבית הזה,
כי אני תוהה על מה חשבתם.
למה החלטתם מה שהחלטתם?
מה ישפיע על דעתכם על המשפחה הזו?
מאיזה גזע או עדה חשבתם שהמשפחה הזו?
אני רוצה שתבינו שאם הילדים האלו היו לבנים,
יש יותר סיכוי שהמשפחה שלהם, תשאר ביחד אחרי הביקור הזה.
מחקר שנעשה באוניברסיטת פנסילבניה
מצא, שלמשפחות לבנות, בממוצע, יש יותר גישה לתמיכה
ממערכת הרווחה.
ופחות סיכויים שהתיקים שלהן יבדקו.
אבל, אם הילדים האלו שחורים,
יש סיכוי גבוה פי 4 שהם יוצאו מהבית
הם יהיו יותר זמן אצל משפחות אומנה,
וקשה יותר למצוא להם משפחות אומנה קבועות.
משפחות אומנה נועדו לתת פתרון והגנה מיידיים
לילדים הנמצאים בסיכון גבוה.
אבל זוהי גם יציאה מהמשפחה, טראומתית וקשה.
מחקר שנערך באוניברסיטת מינסוטה
מצא שלילדים שעברו במערך האומנה
היו יותר בעיות התנהגות ובעיות נפשיות
מילדים שנשארו עם משפחותיהם בזמן שאלו קיבלו עזרה ותמיכה.
הסצנה שתיארתי קודם אינה נדירה.
אם חד הורית, גרה בדירה שכורה זולה
עם ארבעת ילדיה.
בגלל העכברים אי אפשר כמעט להחזיק בדירה אוכל'
בטח שלא אוכל טרי.
האם מגיע לאמא הזו שילדיה ילקחו ממנה?
אמה קטרינגהם, עו"ד לענייני משפחה,
אומרת שאם אתם חיים בשכונת עוני,
כדאי לכם להיות הורים מושלמים.
שאנחנו מעמידים סטנדרטים לא הוגנים ולפעמים לא אפשריים
להורים שמגדלים את ילדיהם עם מעט מאוד כסף.
והשכונה והמוצא שלהם
משפיעים אם הילדים שלהם יוצאו מהבית.
בשנתיים שהייתי ב"שירות למען הילד",
החלטתי החלטות חשובות.
והבנתי איך הערכים האישיים שלי השפיעו על העבודה שלי.
עכשיו, בפקולטה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת פלורידה,
אני מנהיגה מוסד
שמוביל את המחקרים המשפיעים ביותר בנושא רווחת הילד.
והמחקר מראה לנו שאחוז הילדים השחורים באומנה הוא כפול,
28%
מחלקם באוכלוסיה הרגילה שהוא 14%.
ולמרות שישנן כמה סיבות לכך,
אני רוצה להתמקד בסיבה אחת היום:
דעות קדומות נסתרות.
בואו נתחיל ב"נסתרות".
זה תת הכרתי, אתם לא מודעים להן.
דעות קדומות, סטריאוטיפים וגישות
שיש לכולנו לגבי קבוצות מסויימות.
אז דיעות קדומות מרומזות הן מה שנמצא ברקע
של כל החלטה שאנחנו מחליטים.
אז איך אנחנו יכולים לתקן את זה?
יש לי פתרון מבטיח שאני רוצה לספר לכם עליו.
כמעט בכל מדינה
ילדים שחורים רבים מוצאים מהבית.
אבל הנתונים מראים שבמחוז נסאו,
קהילה במדינת ניו-יורק,
הצליחה להוריד את מספר הילדים השחורים המוצאים מבתיהם.
בשנת 2016 ביקרתי בקהילה הזו עם הצוות שלי,
וניהלתי מחקר,
בו גיליתי את הערך של ישיבות הוצאה "עיוורות".
ככה זה עובד:
בתגובה לדיווח על התעללות בילדים,
עו"ס מגיעים לבית,
אבל לפני שמוציאים את הילדים,
העו"ס חייבים לחזור למשרד,
ולהציג את מה שראו.
אבל זה ההבדל:
כשהם מציגים את המקרה לוועדה,
הם מוחקים את השם, המוצא, הכתובת,
כל מידע מזהה.
מתמקדים באירועים, ביכולות, בהיסטוריה רלוונטית של המשפחה,
וביכולת ההורים להגן על הילד.
על סמך המידע הזה, הוועדה ממליצה,
בלי לדעת את גזע המשפחה.
שיטת ה"ההרחקות העיוורות" השפיעו בצורה דרמטית בקהילה הזו.
ב-2011, 57% מהילדים שהוצאו מהבית היו שחורים.
ואחרי 5 שנים של "הרחקות עיוורות", האחוז ירד ל21%.
(מחיאות כפיים)
הנה מה שלמדנו משיחות עם עו"סים:
"כשלמשפחה יש עבר במחלקת הרווחה,
רבים מאיתנו משתמשים בעבר שלהם נגדם,
אפילו אם הם מנסים להשתנות."
"כשאני רואה מקרה מבניין,
שכונה או איזור מסויימים,
אני אוטומטית אחשוב על הגרוע ביותר"
"רווחת ילד היייא עניין מאוד סובייקטיבי כי היא מעלה המון רגשות.
לכולם עולים רגשות בעבודה הזו.
וזה קשה מאוד להתנתק בדלת הכניסה מכל ה'חומר' האישי.
כשעושים את העבודה הזו.
אז בואו נוציא את המוצא והכתובת מהמשוואה,
ואלי תהיה תוצאה שונה."
נראה ש"הרחקות עיוורות" מביאות אותנו קרוב יותר
לפתרון נטול דיעות קדומות נסתרות, שמשפיעות על ההחלטה.
הצעד הבא שלי הוא לפענח
איך להשתמש בבינה מלאכותית ובלימוד מכונה
כדי לקדם את הפרוייקט הזה
ולהפיץ אותו למדינות נוספות.
אני יודעת שאנחנו יכולים לשנות את מערכות הרווחה.
אנחנו יכולים לדרוש מאירגונים לקחת אחריות
על פיתוח המצפון החברתי של העובדים שלהם.
אנחנו יכולים לקחת אחריות
ולוודא שההחלטות שלנו מבוססות על מוסריות ועל בטיחות.
בואו נדמיין מערכת רווחה שמתמקדת בשיתוף פעולה עם הורים.
מחזקת משפחות,
ולא רואה יותר בעוני, כישלון.
בואו נעבוד ביחד לבנות מערכת
שמעוניינת בלחזק משפחות במקום בלפרק אותן.
תודה
(מחיאות כפיים) (תשואות)