Osjećate li se zarobljenima
u urušenom ekonomskom modelu?
Modelu koji uništava živi svijet
i prijeti životima naših potomaka?
Modelu koji isključuje milijarde ljudi,
istodobno čineći šačicu nezamislivo bogatima?
Koji nas svrstava u pobjednike i gubitnike,
a zatim krivi gubitnike za njihovu nesreću?
Dobrodošli u neoliberalizam,
zombijevsko učenje koje nikako da izumre,
koliko god detaljno bilo raskrinkavano.
Možda ste zamišljali kako će financijska kriza 2008. godine
dovesti do kraha neoliberalizma.
Konačno, pokazao je kako su njegove glavne osobine,
a to su deregulacija biznisa i financiranja,
odstranjivanje javnih zaštita,
tjeranje ljudi u ekstremno međusobno natjecanje,
pa, recimo, malo manjkave.
Intelektualno se doista jest srušio.
Ali i dalje upravlja našim životima.
Zašto?
Mislim da je odgovor da još nismo proizveli
novu priču kojom bismo ga zamijenili.
Priče su sredstva kojima se krećemo kroz svijet.
One nam omogućuju da tumačimo kompleksne i kontradiktorne znakove.
Ako želimo naći smisao nečega,
smisao koji tražimo nije znanstveni smisao,
nego vjerodostojnost priče.
Odražava li ono što čujemo način
na koji očekujemo da se ljudi i svijet ponašaju?
Da li je to dosljedno?
Napreduje li onako
kako bi priča trebala napredovati?
Mi smo narativna stvorenja,
a niz činjenica i brojki, koliko god činjenice i brojke bile važne,
znate, ja sam empiričar, ja vjerujem u činjenice i brojke,
ali one nemaju moć da nadomjeste uvjerljivu priču.
Jedina stvar koja može zamijeniti priču
jest priča.
Ne možete nekome oduzeti priču
a da mu ne ponudite novu.
A nisu samo priče općenito ono na što smo navikli,
već i određene narativne strukture.
Postoji određen broj osnovnih zapleta koje uvijek iznova koristimo,
a u politici postoji jedan osnovni zaplet
koji se pokazuje iznimno moćnim,
zovem ga "priča o obnovi".
Ide ovako.
Nered zahvaća zemlju,
uzrokovan moćnim i zlim silama
koje rade protiv interesa čovječanstva.
Ali junak će se pobuniti protiv tog nereda,
boriti se protiv tih moćnih sila,
pobijediti ih usprkos svemu
i obnoviti sklad zemlje.
Čuli ste već tu priču.
To je Biblija.
To je Harry Potter.
To je Gospodar prstenova.
To je Narnija.
Ali to je također
priča koja je pratila gotovo svaku političku i vjersku transformaciju
već tisućljećima unatrag.
Zapravo, možemo tvrditi
da bez moćne nove priče o obnovi,
nijedna politička ili vjerska transformacija
ne bi se možda mogla dogoditi.
Toliko je važna priča.
Nakon što je "laissez-faire" ekonomija dovela do Velike depresije,
John Maynard Keynes sjeo je i napisao novu ekonomiju,
učinio je to pričajući priču o obnovi,
a ona je išla otprilike ovako:
Nered zahvaća zemlju!
(Smijeh)
Izazivaju ga moćne i zle sile ekonomske elite,
koje su zarobile bogatstvo svijeta.
Ali junak priče,
sposobna država, koju podržavaju radnička i srednja klasa,
suprotstavit će se tom neredu,
oduprijet će se tim moćnim silama preraspodjelom bogatstva,
a putem trošenja javnog novca na javnu dobrobit
stvorit će dohodak i radna mjesta,
obnavljajući sklad zemlje.
Baš poput svake dobre priče o obnovi,
ova je odjeknula širom političkog spektra.
Demokrati i republikanci, laburisti i konzervativci,
lijevi i desni, svi su, u širem smislu, postali Keynesijanci.
A onda, kada je Keynesijanizam zapao u probleme
1970-ih godina,
neoliberalisti, ljudi poput Friedricha Hayeka i Miltona Friedmana,
pojavili su se sa svojom novom pričom o obnovi,
a ona je išla otprilike ovako:
- nikada nećete pogoditi što slijedi -
(Smijeh)
Nered zahvaća zemlju!
Uzrokuju ga moćne i zle sile
svemoćne države,
čije težnje za kolektivizacijom slamaju slobodu, individualnost
i prilike.
Ali junak priče, poduzetnik,
suprotstavit će se tim moćnim silama,
reducirati državu,
i stvaranjem bogatstva i prilika
vratiti sklad zemlji.
I ova priča je odjeknula diljem političkog spektra.
Republikanci i demokrati, konzervativci i laburisti,
svi su postali, u širem smislu, neoliberali.
Suprotne priče
s istom narativnom strukturom.
Zatim, 2008. godine,
neoliberalna priča se raspala,
a njezini protivnici donijeli su nam...
ništa.
Nema nove priče o obnovi!
Sve što su mogli ponuditi bio je razvodnjeni neoliberalizam
ili podgrijani Keynesijanizam.
I zato smo zapeli.
Bez te nove priče,
zapeli smo u staroj propaloj priči
koja i dalje propada.
Očaj je stanje u koje padamo
kada naša mašta zakaže.
Kada nemamo priču koja objašnjava sadašnjost
i opisuje budućnost,
nada iščezava.
Politički neuspjeh je u suštini
neuspjeh mašte.
Bez priče o obnovi,
koja nam može reći kamo trebamo ići,
ništa se neće promijeniti.
No, s takvom pričom o obnovi
gotovo sve se može promijeniti.
Priča koju trebamo ispričati
je priča koja će doprijeti do što većeg broja ljudi,
prelazeći političke razdjelnice.
Ona treba oslikavati naše duboke potrebe i čežnje.
Mora biti jednostavna i razumljiva
i mora biti utemeljena na stvarnosti.
Priznajem da sve ovo zvuči malo previše zahtjevno.
Ali vjerujem da u zapadnim zemljama
zapravo postoji takva priča
koja čeka da bude ispričana.
Tijekom zadnjih nekoliko godina,
došlo je da zapanjujućeg gomilanja otkrića
u nekoliko različitih znanosti,
u psihologiji i antropologiji, u neuroznanosti i evolucijskoj biologiji,
i sve one nam govore nešto prilično zadivljujuće:
da ljudska bića imaju ogromnu sposobnost za altruizam.
Naravno, svi imamo pomalo sebičnosti i pohlepe u sebi,
ali kod većine ljudi to nisu prevladavajuće vrijednosti.
Pokazalo se i da smo izvrsni suradnici.
Preživjeli smo afričke savane,
unatoč tome što smo bili slabiji i sporiji od predatora i većine našeg plijena,
pomoću iznimne sposobnosti da se upustimo u međusobno pomaganje.
A ta potreba za suradnjom ugrađena je u naše umove
putem prirodne selekcije.
To su središnje, presudne činjenice o ljudskoj vrsti:
naš nevjerojatan altruizam i suradnja.
Ali nešto je pošlo jako po zlu:
Nered zahvaća zemlju.
(Smijeh)
Naša dobra priroda prigušena je različitim silama,
ali mislim da je najjača od njih prevladavajući politički narativ
našeg vremena,
koji nam govori kako bismo trebali živjeti u ekstremnom individualizmu
i međusobnom natjecanju.
Tjera nas da se borimo jedni protiv drugih, da se bojimo i ne vjerujemo jedni drugima.
Rascjepkava naše društvo.
Oslabljuje društvene veze koje čine naš život vrijednim življenja.
A u tom vakuumu
rastu te nasilne, netrpeljive sile.
Mi jesmo društvo altruista,
ali nama upravljaju psihopati.
(Pljesak)
Ali ne mora biti tako.
Doista ne mora
jer imamo tu nevjerojatnu sposobnost za zajedništvo i pripadanje,
i prizivanjem te sposobnosti,
možemo povratiti te sjajne osobine naše ljudskosti:
naš altruizam i suradnju.
Tamo gdje je rascjepkanost, možemo izgraditi bogat građanski život
bogate kulture sudjelovanja.
Ondje gdje smo se našli pritiješnjeni između tržišta i države,
možemo izgraditi ekonomiju koja poštuje i ljude i planet.
I možemo izgraditi tu ekonomiju oko te velike zanemarene sfere,
zajedničkog ili javnog dobra.
Zajedničko dobro nije ni tržište niti država, ni kapitalizam niti komunizam,
već se sastoji od tri glavna elementa:
određeni resurs,
određena zajednica koja upravlja tim resursom
te pravila i dogovori koje zajednica donosi kako bi upravljala njime.
Sjetite se javnog širokopojasnog interneta ili lokalnih energetskih zadruga,
ili zajedničkog zemljišta za uzgoj voća i povrća
koje u Britaniji zovemo alokacije - dodijeljene parcele.
Zajedničko dobro se ne može prodati, ne može se pokloniti,
a njegove dobrobiti se ravnomjerno dijele između članova zajednice.
Ondje gdje smo ignorirani i iskorištavani,
možemo oživjeti našu politiku.
Možemo povratiti demokraciju od ljudi koji su je zarobili.
Možemo koristiti nova pravila i metode izbora
kako bismo osigurali da financijska moć više nikada ne nadjača demokratsku moć.
(Pljesak)
Zastupnička demokracija treba biti obogaćena participatornom demokracijom
kako bismo poboljšali naše političke izbore.
A taj izbor treba ostvarivati što je više moguće na lokalnoj razini.
Ono o čemu se može odlučivati lokalno, ne bi se smjelo određivati nacionalno.
Sve to ja nazivam politikom pripadanja.
Mislim da ona ima mogućnost doprijeti
do širokog raspona ljudi.
A razlog za to je da su među onim malobrojnim vrijednostima,
koje dijele i ljevičari i desničari,
pripadanje i zajednica.
Pod tim možemo podrazumijevati pomalo različite stvari,
ali barem započinjemo od nekog zajedničkog jezika.
Zapravo, mnoge politike možemo promatrati kao potragu za pripadnošću.
Čak i fašisti teže zajednici,
doduše zastrašujuće homogenoj zajednici
gdje svatko izgleda jednako, nosi istu uniformu
i pjevuši iste slogane.
Trebamo stvoriti zajednicu zasnovanu na mrežama koje premošćuju,
a ne mrežama koje vezuju.
Mreža koja vezuje okuplja ljude iz homogene skupine,
dok mreža koja premošćuje okuplja ljude iz različitih skupina.
Vjerujem, ako stvorimo
dovoljno bogate i živahne zajednice koje premošćuju,
možemo odvratiti ljude od ukopavanja u sigurnost
homogene vezivne zajednice
koja se brani od svih ostalih.
Sažetak naše nove priče
mogao bi ići ovako:
Nered zahvaća zemlju!
(Smijeh)
Izazvan moćnim i zlim silama
ljudi koji tvrde da ne postoji društvo,
koji tvrde da je naša najviša svrha u životu
boriti se poput pasa lutalica oko kante za smeće.
Ali junaci priče, mi,
oduprijet ćemo se tom neredu.
Odbit ćemo te zle sile gradeći
bogate, poduzetne, uključive i velikodušne zajednice,
i čineći to
povratit ćemo sklad zemlji.
(Pljesak)
Bez obzira mislite li da je ovo ona prava priča,
nadam se da ćete se složiti da nam je priča potrebna.
Trebamo novu priču o obnovi,
koja će nas izvesti iz nereda u kojem se nalazimo,
koja će nam reći zašto smo u neredu i kako da se izvučemo iz njega.
A ta priča, ako je ispričamo na pravi način,
zarazit će umove ljudi cijelog političkog spektra.
Naš zadatak je ispričati priču koja rasvjetljava put ka boljem svijetu.
Hvala.
(Pljesak)