Albert Camus-t gyermekkorában mindenhol erőszak vette körül.
Hazájában, Algériában gyakoriak voltak a viszályok
a helyiek és a francia gyarmatosítók közt.
Apja elesett az I. világháborúban,
őt pedig alkalmatlannak találták, hogy harcoljon a másodikban.
Franciaországban a tuberkulózissal küzdve,
és a háború pusztítását ellenzéki újságíróként látva, Camus elcsüggedt.
Nem látta a vég nélküli öldöklés és szenvedés értelmét.
Feltette a kérdést: Ha a világ értelmetlen,
értékes-e az emberi élet?
Több kortársa is hasonlóan gondolkodott:
ők új filozófiai irányzat, az egzisztencializmus képviselői voltak.
Az egzisztencialisták szerint az ember tiszta lappal születik,
az értelmes élet megteremtése a káoszban egyéni felelősség.
Camus elutasította ezt a gondolatmenetet.
Szerinte mindannyian közös emberi természettel születünk,
amely egyesít, és közös célokat ad nekünk.
Az egyik ilyen cél az értelem keresése a világ önkényes kegyetlensége ellenére.
Az értelmet kereső emberiséget, és a világ néma közönyét
két kirakósdarabként látta,
amelyek összeillesztését alapvetően abszurdnak találta.
Ez az ellentét lett Camus abszurd filozófiájának alapja,
amely szerint az élet alapvetően hiábavaló.
Az élet hiábavalósága
Camus korai munkássága,
az ún. abszurd ciklus központi kérdése.
A ciklus legismertebb darabja, Camus első regénye,
kiábrándító választ kínál.
A Közöny egy érzéketlen fiatalember, Meursault története,
aki mindent értelmetlennek tart.
Nem sír az anyja temetésén,
segít a szomszédjának megalázni egy nőt,
erőszakos bűncselekményt is elkövet, mégsem érez bűntudatot.
Számára a világ értelmetlen, az erkölcsi ítéletnek nincs benne helye.
Ez a szemlélet megmérgezi a viszonyt
Meursault és a fegyelmezett társadalom között, amelyben él;
lassan elidegenedik mindenkitől, egészen a regény tetőpontjáig.
Kitaszított főszereplőjével ellentétben, Camus-t ünnepelték őszinteségéért.
A Közöny meghozta számára a hírnevet, és tovább dolgozott művein,
amelyek az élet értékét kutatták az abszurd világban,
több írása is visszakanyarodott ugyanahhoz a filozófiai kérdéshez:
Ha az élet valóban értelmetlen,
vajon az öngyilkosság az egyetlen értelmes cselekedet?
Camus válasza határozott nem.
Talán nem tudjuk megmagyarázni, miért igazságtalan a világ,
de ha mégis az életet választjuk,
akkor élhetjük át az igazi szabadságot.
Camus az egyik leghíresebb esszéjében járja körül a témát,
amelynek középpontjában Sziszüphosz görög mítosza áll.
Sziszüphosz király becsapta az isteneket,
ezért arra ítélték, hogy örökké sziklát görgessen föl a hegyre.
A büntetés azért olyan kegyetlen, mert a feladat értelmetlen,
de Camus szerint az egész emberiség ebben a helyzetben van.
Ha elfogadjuk életünk hiábavalóságát,
csak akkor nézhetünk szembe büszkén az abszurd világgal.
Ahogy Camus írja: mikor a király úgy dönt, hogy folytatja reménytelen küldetését,
boldognak kell elképzelnünk Sziszüphoszt.
Camus kortársai nem értettek egyet a hiábavalósággal.
Az egzisztencialisták közül sokan támogatták az erőszakos forradalmat,
a rendszer megdöntését, amely megfoszt minket az értelmes élettől.
Camus második sorozatával, a lázadásciklussal felelt erre.
A lázadó ember c. műve a lázadást kreatív,
nem destruktív cselekedetként írja le.
Camus szerint a hatalomért folytatott küzdelem
csak vég nélküli erőszakhoz vezet.
A fölösleges vérontást úgy kerülhetjük el,
ha közös emberi természetünk megértésére törekszünk.
Sajnos ezzel a békés megközelítéssel
nem aratott nagy sikert író- és filozófustársai között.
A viták ellenére
Camus elkezdte addigi leghosszabb és legszemélyesebb művét:
Az első ember című önéletrajzi regényt.
A regény egy új sorozat első darabja lett volna,
a szeretetciklusé.
1960-ban azonban Camus autóbalesetben meghalt,
erre csak annyit mondhatunk, hogy értelmetlenül és abszurdan.
Bár a szeretetciklus soha nem készült el,
az abszurd- és a lázadásciklusok ma is megtalálják útjukat az olvasókhoz.
Az abszurd gondolata a világirodalom,
a 20. századi filozófia és a popkultúra része lett.
Camus továbbra is megbízható társ a bizonytalan időkben.
Gondolatai bátorságot adhatnak, hogy küzdjünk az értelmetlen világban,
és ne adjuk fel.