Îţi poţi imagina o petrecere unde fiecare mişcare,
de la cel mai mic gest la traversarea camerei,
unde fiecare detaliu vizual,
de la mobilă la lungimea ţinutei,
sunt dictate de un sistem complex de reguli şi proceduri?
Secole întregi, astfel de ritualuri erau comune pentru nobilimea europeană.
Chiar dacă nu mai sunt la modă,
îi cunoștem elementele sub o denumire cunoscută:
balet.
Baletul, din italiană „balletto” sau micul dans,
provine din Italia renascentistă fiind o combinare a dansului social
cu coregrafia la întrunirile aristocratice.
Din multe puncte de vedere, era un mod de a controla oamenii de la curte
deoarece impunea norme acceptabile de comportament,
precum modul corect de a păşi, de a se închina sau de a lua mâna cuiva.
Includea şi reguli care dictau totul, de la veşminte
la locul unde puteau merge sau aşeza în raport cu regele.
Cu timpul, studiul baletului a devenit un element central al vieţii de curte
şi o bună stăpânire a acestor norme putea determina succesul unui curtean.
Multe din aceste gesturi curtene pot fi recunoscute în tehnica baletului modern.
Baletul a fost introdus în Franţa în secolul XVI
de către Caterina de Medici,
soţia italiană a regelui Henry al II-ea.
Pe măsură ce festivităţile deveneau mai luxoase, la fel a devenit şi dansul,
cu profesori de dans ce predau pași complicați tinerilor nobili
şi elemente narative ce oferă o temă unificatoare.
Atenția s-a schimbat de la participare spre spectacol,
iar acesta a căpătat o împodobire mai teatrală,
precum decoruri proiectate profesional
şi o platformă sau scenă puţin înălţată, cu cortină și culise.
Însă în secolul XVII, la curtea regelui Ludovic al XIV-lea,
baletul a fost adus la rangul de artă pe care îl cunoaștem astăzi.
Însuşi Ludovic a luat lecţii de balet din copilărie.
Primul său rol ca Apollo, zeul soarelui, la vârsta de 15 ani,
a consolidat rolul central al baletului din timpul domniei sale.
De asemenea, i-a adus şi titlul de Regele Soare,
cu splendidul său costum auriu şi cu coregrafia
ce promovau ideea unui rege prin drept divin.
Ludovic a interpretat 80 de roluri mari în 40 de balete,
fie într-un rol principal maiestuos,
fie uneori în roluri mici sau în mici comedii,
înainte de a-şi asuma rolul de lider într-un final.
Practica baletul în fiecare zi,
precum și scrima şi echitaţia
iar prin exemplu său,
dansul a devenit o abilitate esenţială pentru toţi domnii acelui timp.
Dar marea contribuţie a lui Ludovic în balet nu a fost ca artist.
Fondarea Academiei Regale de Dans în 1661
a schimbat controlul baletului de la breslele locale la curtea regală.
În calitate de director,
şi-a desemnat propriul profesor de balet alături de care apărea în spectacol,
Pierre Beauchamp,
care a desemnat cele cinci poziţii ale corpului ce sunt utilizate şi astăzi.
Prin colaborările sale cu Jean-Baptiste Lully,
directorul Academiei Regale de Muzică
şi cu faimosul dramaturg Molière,
Beauchamp a contribuit la transformarea baletului într-o mare artă.
Iar în 1669 a fost fondată o altă academie de balet.
Baletul Operei din Paris rămâne și astăzi cea mai veche companie de balet din lume.
Baletul a migrat de la curtea regală spre teatru
şi a supravieţuit revoluţiilor democratice şi reformelor
ce au urmat de-a lungul secolului următor.
Odată cu apariţia mişcării romantice,
tema fanteziei şi a folclorului au devenit motive comune.
Deşi influenţa baletului scădea în Franţa,
alte ţări precum Rusia,
vor juca un rol major în dezvoltarea sa ulterioară.
Din fericire, astăzi mulţi dintre noi nu trebuie să înveţe paşi complicaţi
doar pentru a socializa la o nuntă.
În schimb, putem merge la teatru pentru a vedea profesioniştii
care îşi dedică viaţa antrenamentelor riguroase
pentru a executa mișcări greu de imaginat în zilele lui Ludovic al XIV-lea.