Can you imagine a party where every movement,
from the slightest gesture to walking across the room,
and every visual detail,
from furniture to hemline length,
were governed by a complex system of rules and procedures?
For centuries, such rituals were commonplace for European nobility.
And while they've gone out of fashion,
we recognize the components under a familiar label:
ballet.
Ballet, from Italian "balletto," or little dance,
originated in Renaissance Italy as a combination of social dance
and choreographed display at aristocratic gatherings.
In many aspects, it was a way of controlling people in court
with acceptable forms of behavior,
such as the manner in which people stepped, bowed, or took someone's hand.
It also involved rules governing everything from attire
to where one could walk or sit in relation to the King.
Over time, the study of ballet became a central element of court life,
and proper grasp of the etiquette could make or break one's success as a courtier.
Many of these court gestures can still be seen in modern ballet techniques.
Ballet was brought to France in the 16th century
by Catherine de' Medici,
the Italian wife of King Henry II.
As celebrations became more lavish, so did the dance,
with dancing masters teaching elaborate steps to young nobles
and story elements providing a unifying theme.
The focus shifted from participation to performance,
and the form acquired more theatrical trappings,
such as professionally designed sets
and a slightly raised platform or stage with curtains and wings.
But it was in the 17th century court of Louis XIV
that ballet was refined into the art we know today.
Louis himself had been trained in ballet from childhood.
His early role as the sun god Apollo at age fifteen
cemented the central role ballet would play during his reign.
It also earned him the title of Sun King,
with his splendid golden costume and choreography
that promoted the idea of the king as a divinely ordained ruler.
Louis would go on to perform 80 roles in 40 major ballets,
either as a majestic lead,
or sometimes playing minor or comedic parts
before emerging in the lead role as the end.
He trained daily in ballet,
as well as fencing and riding,
and through his example,
dancing became an essential skill for all gentlemen of the era.
But Louis XIV's main contribution to ballet was not as a performer.
His founding of the Royal Academy of Dance in 1661
shifted control of ballet from local guilds to the royal court.
As director,
he appointed his personal ballet master and frequent performance partner
Pierre Beauchamp,
who codified the five main positions of the body still used today.
Through is collaborations with Jean-Baptiste Lully,
the director of the Royal Music Academy,
and famed playwright Molière,
Beauchamp helped establish ballet as a grand spectacle.
And in 1669, a separate ballet academy was founded.
The Paris Opera Ballet survives today as the oldest ballet company in the world.
Ballet moved away from the royal court to the theater
and survived the democratic revolutions and reforms
that followed over the next century.
With the advent of the romantic movement,
fantasy and folklore themes became common motifs.
And though the influence of ballet in France would decline,
other countries, such as Russia,
would play a major role in its further development.
Fortunately, today most of us don't have to learn a complicated set of steps
just to socialize at a wedding.
Instead, we can go to the theater to see professionals
who spend their lives training rigorously
to perform feats that would have been unimagineable in Louis XIV's day.
هل يمكنك تخيّل حفلة كل حركة فيها،
من الإيماءة الصغيرة حتى السير حول الغرفة.
وكل تفصيلة شكلية،
من الأثاث حتى طول طرف الملابس
كانت محكومة بنظام معقد من القوانين والقواعد؟
لقرون، كانت مثل هذه الطقوس منتشرة بين النبلاء الأوروبيين
رغم كونها الآن خارج نطاق الموضة،
إلا أننا نعرف المكونات تحت تصنيف مألوف:
الباليه
باليه، من الإيطالية "باليتو"، التي تعني رقصة صغيرة
نشأت في عصر النهضة الإيطالية كمجموعة من الرقصات الاجتماعية
وعرض راقص في الاجتماعات الأرستقراطية.
لمظاهر عدة، فقد كانت طريقة للتحكم بالتصرفات المقبولة
للناس في البلاط
مثل الطريقة التي يخطو أو يركع أو يقبل فيها يد شخص.
كانت أيضا تتضمن قوانين تحكم كل شيء بدءاً من الملابس
وحتى مكان جلوس الشخص أو مشيه بالنسبة إلى الملك.
مع مرور الوقت، أصبحت دراسة الباليه عنصراً أساسياً في حياة البلاط،
والإدراك الجيد لقواعد السلوك قد يحكم نجاح أو فشل الشخص كحاشية
كثير من إيماءات البلاط هذه لا زالت ترى في فنون الباليه الحديثة.
أُحضرت الباليه إلى فرنسا في القرن الـ16
عن طريق كاثرين دي مديتشي،
الزوجة الإيطالية للملك هنري الثاني.
وكلما أصبحت الاحتفالات أكثر بذخاً، كذلك زاد الرقص بذخاً.
بخبراء تعليم الرقص الذين طوّروا الخطوات للنبلاء الصغار
وعناصر قصة تقدم موضوعاً محدداً.
تحوّل التركيز من المشاركة إلى الاستعراض.
وتطلّبت المظاهر زخارف مسرحيّة أكثر،
مثل تجهيزات مصممة باحتراف
و منصّة مرتفعة بستائر وأجنحة
لكن في القرن الـ17 في عهد لويس الرابع عشر
صُقلت الباليه إلى فن نعرفه اليوم
لويس نفسه تعلّم الباليه منذ صغره
دوره الأول في سن الـ15 كإله الشمس أبولو
عزز الدور الرئيسي الذي لعبته الباليه أثناء حكمه.
كما أكسبه لقب ملك الشمس
بزيّه الذهبي الباهر وخطوات الرقص
اللذان روّجا فكرة أنّ الملك حاكم إلهيّ مقدّر.
أدّى لويس 80 دوراً في 40 رقصة باليه
إمّا بدور رئيسي عظيم،
أو أحياناً بدور صغير أو كوميدي
قبل التحوّل إلى شخصية رئيسية في النهاية.
تدرّب هنري على الباليه يومياً،
إلى جانب الفروسية و ركوب الخيل.
وسيراً على مثاله،
أصبح الرقص مهارة أساسية لكل سادة ذلك العصر
لكن إسهام لويس الـ14 في الباليه لم يكن كاستعراضيّ،
تأسيسه للأكاديمية الملكيّة للرقص في عام 1661،
حوّل تنظيم الباليه من نقابات محلية إلى البلاط الملكي.
كمُخرج،
عيّن مدرّبه في الباليه وشريكه المعتاد في الرقص
بيير بوشومب
الذي نظّم الوضعيات الخمس الأساسية للجسم التي لا زالت تُستخدم حتى اليوم.
ومن خلال التعاون مع جون بابتيست لولي،
مخرج الأكاديمية الملكية للموسيقى،
وكاتب المسرحيات المشهور موليير،
ساعد بوشومب في ترسيخ الباليه كعرض مسرحي عظيم.
وفي 1669، أُنشئت أكاديمية باليه مستقلة،
أوبرا باريس للباليه تعدّ الآن أقدم فرقة باليه في العالم.
انتقلت الباليه من البلاط الملكي إلى المسرح
ونجت تغيّرات الثورات الديموقراطية
والتغييرات التي أعقبتها خلال القرن التالي.
ومع ظهور الحركة الرومانسية،
أصبحت المواضيع الخيالية والشعبية حوافز شائعة.
وبالرغم من أنّ شعبية الباليه في فرنسا ستضعف حينها،
إلا أنّ دولاً أخرى، مثل روسيا
ستلعب دوراً كبيراً في تطويرها.
لحسن الحظ، أغلبنا اليوم ليس عليه أن يتعلّم خطوات معقدة،
فقط ليندمج في حفل زفاف.
بدلاً من ذلك، يمكننا أن نذهب إلى المسرح
لنشاهد محترفين قضوا حياتهم في التدريب بصرامة
ليقدّموا عروضاً قد تكون غير مُتَخَيلة في أيام لويس الـ14
Можете ли да си представите парти, където всяко движение,
от най-малкият жест до вървенето в стаята,
и всеки визуален детайл,
от мебелите до дължината на роклите,
е било определено от сложна система от правила и процедури?
Векове наред, такива ритуали са били обичайни за европейската аристокрация.
И въпреки, че са излезли от мода,
ние разпознаваме компонентите под един познат етикет:
балетът.
Балет, от италианското "balletto", или малък танц,
произхожда от Ренесансова Италия като комбинация от социален танц
и хореографиран показ на аристократични събирания.
В много аспекти, той е бил начин за контролиране на хората в кралския двор
с приемливи форми на поведение,
като маниера, с който хората пристъпват, се покланят или взимат нечия ръка.
Той също така включвал правила, определящи от облеклото
до това къде всеки може да ходи или седи във връзка с краля.
С времето, балетът се е превърнал в централен елемент в кралския двор
и правилното разбиране на етикета можело да определи успехът на един придворен.
Много от тези дворцови жестове могат още да бъдат видяни в модерни балетни техники.
Балетът е доведен във Франция през 16-ти век
от Катерина Медичи,
италианската съпруга на Хенри II.
Както празнествата ставали по-пищни, такъв ставал и танцът,
с майстори по танц, преподаващи разработени стъпки на млади благородници
и елементи на история, осигуряващи една обединяваща тема.
Фокусът се е преместил от участието към изпълнението
и формата изисквала по-театрална украса,
като професионално проектиран декор
и леко повдигната платформа или сцена със завеси и крила.
Но именно през 17-ти век, в двора на Луи XIV
балетът се е превърнал в изкуството, което познаваме днес.
Самият Луи е играл балет още от детството.
Неговата ранна роля на 15 години като бога на слънцето Аполон
затвърдява централната роля, която щяла да играе балетът в неговото царуване.
Тя също му спечелила титлата Кралят Слънце,
с неговият прекрасен, златен костюм и хореография,
които подкрепяли идеята за кралят като божествено ръкоположен владетел.
Луи играл 80 роли в 40 големи балета,
или като величествен солист,
или понякога играещ по-малки роли или комедийни части,
преди да изникне в главна роля на края.
Той тренирал балет ежедневно,
както и фехтовка, и яздене,
и чрез неговия пример
танцуването се е превънало в съществено умение за всички джентълмени на тази ера.
Но големият принос на Луи XIV в балета не е било като изпълнител.
Неговото откриване на Кралската танцова академия през 1661
изместило контрола върху балета от местните гилдии до кралския двор.
Като директор,
той назначил своя собствен учител по балет и чест партньор на сцената
Пиер Бошамп,
който кодифицирал петте основни позиции на тялото, използвани и до днес.
Чрез колаборациите си с Жан-Батист Люли,
директорът на Кралската музикална академия,
и известния драматург Молиер,
Бошамп помага за въвеждането на балета като голям спектакъл.
И през 1669, е открита отделна балетна академия.
Парижкият балет до днес е най-старата балетна трупа в света.
Балетът се преместил от кралският двор до театъра
и преживял демократични революции и реформи,
които последвали през следващия век.
С настъпването на романтизма,
фантастични и фолклорни теми станали чести мотиви.
И въпреки че влиянието на балета във Франция намаляло,
други държави, като Русия,
играли важна роля в развитието му.
За щастие, днес повечето от нас не трябва да учат тези сложни стъпки,
само за да общуват на сватба.
Вместо това, можем да ходим в театъра да видим професионалисти,
които прекарват живота си тренирайки стриктно,
за да изпълняват подвизи, невъобразими за дните на Луи XIV.
دەتوانیت ئاهەنگێک بهێنیتە پێش چاوت کە هەموو جوڵەیەکی،
لە بچوکترین ئاماژەبۆ ئەوەی بە نێو ژوورەکەدا بڕۆی،
و هەموو وردەکاریە بینراوەکان،
لە کەلوپەلەوە تا دامێنی جلەکان،
بە سیستەمێکی ئاڵۆز لە یاساکان و کردارەکان بەڕێوەبردراون؟
بۆ چەندین سەدە، ئەو جۆرە نەریتە باو بوو لەناو ئەوروپیەکان.
و لە کاتێکدا کە ئەوان لە مۆدە دەرچوون،
ئێمە پێکهاتەکان دەناسین لەژێر ناونیشانێکی ئاشنادا:
بالێ.
بالێ، لە "بالێتۆی ئیتالی"ەوە یان سەمایەکی کەم،
لە ڕێنەیسەنسی ئیتاڵیەوە سەرچاوەی گرتووە وەک تێکەڵێک لە سەمای کۆمەڵایەتی
و نمایشی سەما لە کۆبوونەوەی ئەرستۆکراتیدا.
لە زۆر ڕووەوە ڕێگایەک بوو بۆ کۆنترۆڵکردنی خەڵک لە دادگا
لەگەڵ شێوەی پەسندکراو لە ڕەفتاردا،
وەک ئەو جۆرەی کە خەڵک هەنگاوی نا، کڕنۆشی برد، یان دەستی کەسێکی برد.
هەروەها یاساکانی حوکمڕانیشی لەخۆگرتبوو لە پۆشاکەوە
تا ئەو شوێنەی کەسێک دەتوانێت پیاسە بکات یان دابنیشێت لەگەڵ پاشادا.
بە درێژکراوەی کات خوێندنی بالێ بووە ڕەگەزێکی ناوەندی ژیانی دادگا،
زاڵ بوونی گونجاوی هەڵسوکەوت دەکرێ سەرکەوتنی کەسێک دروست بکا یان لەناوی ببا
دەتواندرێت هێشتا زۆرێک لەم ئاماژەکردنانەی دادگا لە تەکنیکی بالێی هاوچەرخدا ببینرێت.
بالێ هێنرایە فەڕەنسا لە سەدەی ١٦دا
لەلایەن کاترین دی مێدیچی،
هاوسەری ئیتالی پاشا هێنری دووەم.
کاتێک ئاهەنگەکان زیاتر دەستبڵاو بوون، سەماکەی کرد،
لەگەڵ مامۆستاکانی سەما وانەی دەوتەوە و درێژەی بە هەنگاوەکان نا بۆ گەنجە
خانەدانەکان بەشەکانی چیرۆکەکە بابەتێکی یەکگرتوو لەخۆدەگەن.
سەرنجەکان لە بەشداریکردنەوە گۆڕدرا بۆ نمایشکردن،
و شێوەکەی داوای نیشانەی زیاتری شانۆیی دەکرد،
وەک کۆمەڵەی نەخشەسازی شارەزا
وەک تەختەی شانۆ سەکۆیەکی کەمێک بەرزکراوە بە پەردە و باڵەوە.
بەڵام لە دادگای سەدەی ١٧ دا لە لویسی چواردەیەم
ئەو بالێیەی ئەمڕۆ پێ ئاشناین پوختە کرا بۆ ناو هونەر.
لویس خۆی لە منداڵییەوە مەشقی پێکرابوو لە سەمای بالێ.
ڕۆڵی سەرەتایی ئەو وەک خودای خۆر ئەپۆلۆ لە تەمەنی پازدە ساڵیدا
ڕۆڵی ناوەندی دا بە سەمای بالێ لە سەردەمی پاشایەتیدا.
هەروەها نازناویشی پەیدا کرد وەک پاشای خۆر،
لەگەڵ جل و بەرگە زێڕینە نایابەکەی و سەماکردنەکەی
کە ئەمەش بیرۆکەی پاشای بوونی بەرز کردەوە بۆ پیرۆزی بوونی.
لویس بەردەوام دەبێت لە نمایشکردنی ٨٠ ڕۆڵ لە ٤٠ بالێی سەرەکیدا،
یان وەک پێشەنگییەکی مەزن،
یان هەندێک جار ڕۆڵی بچووکتر یان بەشەکانی کۆمیدی دەگێڕا
بەر لە دەرکەوتنی لە ڕۆڵی پێشەنگ لە کۆتاییدا.
ڕۆژانە ڕاهێنانی لە بالێ دەکرد
هەروەها شمشێر و ئەسپ سواریش،
لە ڕیگەی نمونەکەیەوە،
سەماکردن بوو بە بەهرەیەکی گرنگ بۆ هەموو پیاوماقوڵانی سەردەم.
بەڵام ئەرکی سەرەکی لویسی چواردەیەم بۆ سەمای بالێت وەک نمایشکار نەبوو.
دامەزراندنی ئەکادیمیای شاهانەی سەما لە ١٦٦١
کۆنترۆڵی بالێ ی گۆریلە فێڵەکانی ناوخۆوە بۆ دادگای شاهانە.
وەک دەرهێنەر،
ماستەری بالێی تایبەتی خۆی دیاری کرد لەگەڵ هاوبەشی نواندنە دووبارەکانیشی
پیەر بیچامپ،
پێنج شوێنی سەرەکی لە جەستە دیاری کرد کە تا ئێستاش بەکاردێت.
بە هاوکاری لەگەڵ (جین باپتیست لولی)،
بەڕێوەبەری ئەکادیمیای مۆسیقای شاهانە،
و شانۆنووسی بەناوبانگ مۆلیر،
بیوچامپ یارمەتی دامەزراندنی بالێی دا وەک دیمەنێکی گەورە.
و لە ساڵی ١٦٦٩ ئەکادیمیایەکی بالێ بە جیا دامەزرا.
بالێی ئۆپێرای پاریسوەک کۆنترین کۆمپانیای بالێی جیهان بوونی هەیە لە ئێستادا.
بالێ لە دادگای شاهانە دوور کەوتەوە بۆ شانۆ
هەروەها شۆڕشی دیموکراتی و چاکسازی ڕزگار کرد
کە لە سەدەی داهاتوودا بە دوایدا هات.
لەگەڵ سەرهەڵدانی بزوتنەوەی ڕۆمانسی،
فانتازیا و بابەتی فۆلکلۆر بووە بیرۆکەی باو.
و هەرچەندە کاریگەری بالێ لە فەڕەنسا کورتی هێنا،
وڵاتانی تر، وەک روسیا،
ڕۆڵێکی سەرەکی دەبینێت لە گەشەسەندنی زیاتردا.
خۆشبەختانە ئەمڕۆ پێویست ناکات کۆمەڵێک هەنگاوی ئاڵۆز فێربین
بۆئەوەی لە ئاهەنگی هاوسەرگیری کۆمەڵایەتی بیت.
لە جیاتی ئەوە دەتوانین بچینە شانۆ بۆ بینینی پیشەگەران
کە ژیانی خۆیان بە توندی بەسەر دەبەن
بۆ ئەنجامدانی ئەو کارەی کە پێشبینی نەکراو بوو لە ڕۆژی لویسی ١١ دا.
Kannst du dir ein Fest vorstellen, auf dem jede Bewegung,
von der kleinsten Geste bis hin zum Laufen durch den Raum,
und jedes sichtbare Detail,
von den Möbelstücken bis hin zur Länge der Röcke
von einem komplexen Systemen aus Regeln und Vorgehensweisen bestimmt wird?
Jahrhundertelang waren solche Rituale unter den Adligen Europas weit verbreitet.
Zwar sind diese aus der Mode gekommen,
aber wir kennen die Komponenten unter einer vertrauten Bezeichnung:
Ballett.
Ballett, vom italienischen "balletto", oder auch kleiner Tanz,
hat seine Ursprünge in der italienischen Renaissance
als eine Kombination aus Gesellschaftstanz
und choreogafischer Darbietung beim Zusammentreffen des Adels.
In vielerlei Hinsicht wurden die Menschen am Hof auf diese Weise
mit angemessenen Verhaltensformen gesteuert,
wie das Schreiten, Verbeugen oder die Hand eines anderen zu nehmen.
Dazu gehörten auch Regeln, die alles, von der Kleidung
bis dahin, wo man, im Verhältnis zum König, gehen oder stehen konnte.
Mit der Zeit wurde das Erlernen von Ballett
ein Hauptbestandteil des höfischen Lebens
und die korrekte Erfassung der Etikette
konnte den Erfolg oder Misserfolg als Höfling bestimmen.
Viele dieser höfischen Gesten sind immer noch
in modernen Balletttechniken zu finden.
Im 16. Jahrhundert kam das Ballett nach Frankreich,
und zwar durch Caterine de' Medici,
der italienischen Frau von König Heinrich II.
Feierlichkeiten, wie auch der Tanz, wurden aufwendiger.
Tanzmeister lehrten den jungen Adligen ausgearbeitete Schritte
und Geschichtenelemente trugen zur Vereinheitlichung des Themas bei.
Der Schwerpunkt verlagerte sich von der Teilnahme zur Darbietung,
und die Gestaltung beinhaltete mehr theatralische Aspekte,
wie professionell gestaltete Bühnenbilder
und eine leicht erhöhte Plattform oder Bühne mit Vorhängen und Seitenbühnen.
Aber erst im 17. Jahrhundert, am Hofe von Ludwig XIV.,
wurde Ballett zu dem Tanz entwickelt, wie wir ihn heute kennen.
Ludwig selbst hatte von Kind auf Ballettstunden gehabt.
Seine erste Rolle als Sonnengott Apollo im Alter von 15 Jahren
zementierte die zentrale Rolle,
die Ballett während seiner Regentschaft spielen würde.
Es brachte ihm auch den Namen "Sonnenkönig" ein,
wegen des prächtigen goldenen Kostüms und der Choreografie,
die das Konzept des König als ein von Gott eingesetzter Herrscher unterstrich.
Ludwig spielte 80 Rollen in 40 bedeutenden Ballettstücken,
entweder als Majestät in der Hauptrolle
oder manchmal in kleineren oder komödiantischen Rollen,
die dann am Ende des Stücks zur Hauptrolle wurden.
Er hatte täglich Ballettstunden
sowie Fecht- und Reitstunden,
und durch sein Beispiel
wurde Tanzen zur wesentlichen Fertigkeit für alle Gentlemen jener Zeit.
Aber der Hauptbeitrag Ludwigs XIV. zum Ballett
bestand nicht in seinen Auftritten.
Durch seine Gründung der "Académie Royale de Danse" 1661
verlagerte sich der Einfluss von Ballett
von den örtlichen Zünften an den königlichen Hof.
Als Direktor ernannte er
seinen persönlichen Ballettmeister und häufigen Tanzpartner
Pierre Beauchamp,
der die heute noch verwendeten fünf Hauptpositionen des Körpers festschrieb.
Durch seine Zusammenarbeit mit Jean-Baptiste Lully,
dem Direktor der "Académie Royale de Musique",
und dem berühmten Bühnendichter Molière
verhalf Beauchamp dem Ballett zur Begründung eines großes Spektakels.
Im Jahr 1669 wurde eine separate Ballettakademie gegründet.
Das "Ballet de l'Opéra de Paris" gilt als ältestes Ballettensemble der Welt.
Ballett ging vom königlichen Hof auf die Theaterbühnen über
und überlebte die demokratischen Revolutionen und Reformen,
die im Laufe des nächsten Jahrhunderts folgten.
Mit dem Beginn der Romantik
wurden Themen wie Fantasie und Folklore zu häufigen Motiven.
Zwar ließ der Einfluss des Balletts in Frankreich nach,
aber in anderen Ländern, wie Russland,
spielte er eine wesentliche Rolle in der Weiterentwicklung des Tanzes.
Heute müssen die meisten von uns glücklicherweise
keine komplizierten Schritte erlernen,
nur um sich auf einer Hochzeit zu unterhalten.
Stattdessen gehen wir ins Theater, um Profis zu sehen,
die ihr Leben lang hart trainieren,
um Kunststücke zu vollführen, die zur Zeit Ludwigs XIV. undenkbar gewesen wären.
¿Imaginan una fiesta en la que cada movimiento,
cada más mínimo gesto al caminar por la habitación,
y cada detalle visual,
desde los muebles hasta la longitud de un dobladillo,
se rigiera por un sistema complejo de normas y procedimientos?
Durante siglos, tales rituales eran algo común para la nobleza europea.
Y si bien han pasado de moda,
reconocemos los componentes bajo una etiqueta familiar:
el ballet.
El ballet, del italiano "balletto" o bailecito,
se originó en la Italia renacentista como una combinación de baile social
y exhibición coreografiada en reuniones aristocráticas.
En muchos aspectos, era una forma de controlar a las personas en la corte
con formas aceptables de comportamiento,
como la forma de subir escaleras, hacer reverencia o tomar la mano de alguien.
Abarcaba también desde las reglas de vestir
hasta a dónde caminar o sentarse respecto del rey.
Con el tiempo, el estudio del ballet se volvió el quid de la vida cortesana,
y acatar la etiqueta era decisivo para permanecer o salir de la corte.
Muchos de estos gestos pueden verse aún en las técnicas de ballet moderno.
El ballet fue llevado a Francia en el siglo XVI
por Caterina de Medici,
la esposa italiana del rey Enrique II.
Conforme las celebraciones se hicieron más lujosas, también lo hizo la danza,
con maestros de baile que enseñaban pasos elaborados a los jóvenes nobles
y elementos narrativos que aportaban un tema unificador.
El foco pasó de la participación a la interpretación,
y la forma adoptó un giro teatral,
como escenografía de diseño profesional
y una plataforma o escenario levemente elevados con cortinas y alas.
Pero fue en la corte de Louis XIV en el siglo XVII
que el ballet se perfeccionó como el arte que conocemos hoy.
El propio Louis fue entrenado en ballet desde la infancia.
Su papel temprano como Apolo el dios sol a los 15 años
cimentó el papel de ballet que tendría durante su reinado.
También le valió el título de Rey Sol,
con su espléndido traje dorado y coreografía
que fomentaba la idea del rey como gobernante por orden divino.
Louis pasaría a realizar 80 papeles en 40 ballets importantes,
ya sea como líder majestuoso,
o a veces con papeles menores o de comedia
despuntando su protagonismo sobre el final.
Se entrenó a diario en ballet,
así como en esgrima y equitación,
y gracias a su ejemplo,
la danza se volvió habilidad esencial para los caballeros de la época.
Pero el principal aporte de Louis XIV al ballet no fue como intérprete.
Su fundación de la Real Academia de Danza en 1661
transfirió el control del ballet de los gremios locales a la corte real.
Como director,
nombró a su maestro de ballet personal y socio frecuente en interpretación
Pierre Beauchamp,
que codificó las 5 posiciones principales del cuerpo que aún hoy se utilizan.
Mediante colaboraciones con Jean-Baptiste Lully,
el director de la Real Academia de Música,
y el célebre dramaturgo Molière,
Beauchamp ayudó a posicionar al ballet como un gran espectáculo.
Y en 1669, se fundó una academia de ballet independiente.
El Ballet de la Ópera de París sobrevive aún hoy
como la compañía de ballet más antigua del mundo.
El ballet pasó de la corte real al teatro
y sobrevivió a las revoluciones democráticas y a las reformas
que se sucedieron en el siglo siguiente.
Con el advenimiento del movimiento romántico,
los temas de fantasía y folclore se convirtieron en motivos comunes.
Y si bien la influencia del ballet en Francia se redujo,
otros países, como Rusia,
jugaron un papel importante en su posterior desarrollo.
Por suerte, hoy la mayoría de nosotros no tenemos que aprender pasos complicados
solo para socializar en una boda.
En su lugar, podemos ir al teatro para ver a los profesionales
que pasan sus vidas entrenando con rigor
para realizar hazañas inimaginables en la época de Louis XIV.
Imaginez un bal où chaque mouvement,
du moindre geste à la traversée de la salle,
et chaque détail visuel,
de la décoration à la hauteur des jupes,
sont régis par un système complexe de règles et procédures.
Pendant des siècles,
de tels rituels étaient la norme pour la noblesse en Europe.
Bien qu'ils soient tombés en désuétude,
nous les retrouvons dans une situation qui nous est familière :
le ballet.
Le ballet, de l'italien « balletto », petite danse,
est né pendant la Renaissance italienne, de la fusion entre la soirée dansante
et l'étalage chorégraphique, lors des raouts aristocratiques.
Dans une large mesure, il s'agissait de contraindre l'entourage de la cour
à des formes acceptables de comportement,
comme par exemple, la façon de s'avancer, saluer ou se prendre la main.
Cela comprenait aussi des règles régissant tout depuis l'habillement,
aux endroits où marcher ou s'asseoir par rapport au Roi.
Avec le temps, l'étude du ballet devint un élément essentiel de la cour.
Bien comprendre l'étiquette
pouvait assurer ou détruire l'avenir des courtisans.
On retrouve de nombreux gestes de la cour dans la technique de ballet moderne.
Le ballet a été importé en France au 16ème siècle
par Catherine de Médicis,
l'épouse italienne du Roi Henry II.
La danse a évolué en même temps que le caractère ostentatoire de la cour.
Des maîtres de danse enseignaient aux jeunes nobles les pas,
et les éléments narratifs d'un thème unificateur.
L'attention, au départ portée sur la participation,
s'est tournée vers la performance.
La forme a acquis les artifices du théâtre,
des décors professionnels,
des plateformes légèrement surélevées, ou des scènes avec des rideaux.
C'est à la cour de Louis XIV, au 17ème siècle,
que le ballet a acquis le raffinement qui caractérise cet art aujourd'hui.
Louis a appris le ballet pendant son enfance.
A 16 ans, son rôle en tant que roi soleil, Apollon,
a gravé dans la pierre l'importance du ballet durant son règne.
Ce rôle lui a valu son surnom de Roi Soleil,
avec ce costume d'or magnifique
et une chorégraphie qui suggérait l'idée d'un roi de droit divin.
Louis a joué 80 rôles dans 40 ballets importants,
soit jouant le rôle principal et royal,
soit, dans des rôles secondaires ou des scènes comiques,
mais se transformant en rôle principal à la fin.
Il s'y exerçait quotidiennement, tout comme l'escrime et l'équitation.
A travers son exemple,
la maîtrise de la danse est devenue essentielle
pour tous les hommes nobles de cette époque.
Louis XVI a contribué à la dissémination du ballet, moins en tant que danseur
qu'en fondant l'Académie royale de danse en 1661,
faisant ainsi passer le ballet des mains des guildes à celle de la cour.
Louis nomma à la tête de l'Académie Pierre Beauchamp,
son maître de danse personnel, et partenaire sur scène.
Celui-ci a codifié les 5 positions principales utilisées aujourd'hui.
En collaboration avec Jean-Baptiste Lully,
le directeur de l'Académie royale de musique,
et avec le célèbre dramaturge Molière,
Beauchamp a contribué a faire du ballet un spectavle grandiose.
En 1669, une académie de ballet distincte fut fondée :
le Ballet de l'Opéra de Paris,
qui est aujourd'hui la plus ancienne académie de danse au monde.
Le ballet a quitté la cour royale et a migré au théâtre
où il a survécu aux révolutions démocratiques et aux réformes
qui ont marqué le siècle suivant.
Avec la naissance du mouvement romantique,
des thèmes féeriques et folkloriques se sont répandus dans le répertoire.
Alors que l'influence du ballet en France déclinait,
d'autre pays, comme la Russie,
ont contribué grandement à son essor.
Heureusement, nous n'avons plus besoin d'apprendre des pas compliqués
pour socialiser ou pour participer à un mariage.
Nous pouvons par contre aller au théâtre et admirer des professionnels
qui consacrent leur vie à un entraînement rigoureux
pour réaliser des exploits inimaginables au temps de Louis XVI.
האם אתם יכולים לדמיין מסיבה בה כל תנועה,
מהמחווה הכי קטנה להליכה לרוחב החדר,
וכל פרט ויזואלי,
מרהיטים לאורך המכפלת,
נשלטו על ידי מערכת מורכבת של חוקים ותהליכים?
במשך מאות שנים, כאלה טקסים היו נפוצים באצילות הארופאית.
ובעוד הם יצאו מהאופנה,
אנחנו מכירים את הרכיבים תחת התווית המוכרת:
בלט.
בלט, מהמילה האיטלקית "בלטו," או ריקוד קטן,
מקורו באיטליה של הרנסנס כשילוב של ריקוד חברתי
ותצוגה כוראוגרפית במפגשים אריסטוקרטים.
מהרבה מובנים, זו היתה דרך לשלוט באנשים בחצר
עם סוגים מקובלים של התנהגות,
כמו הצורה בה אנשים צעדו, השטחוו, או לקחו יד של מישהו.
זה גם כלל חוקים ששלטו בהכל מלבוש
למקום בו אפשר היה ללכת או לשבת ביחס למלך.
במשך הזמן, המחקר של בלט הפך למרכיב מרכזי של חיי חצר המלוכה,
ותפיסה מתאימה של האטיקט יכל לעשות או לשבור הצלחה של מישהו כאיש חצר המלוכה.
הרבה מתנועות החצר האלו יכולות עדין להראות בטכניקות בלט מודרניות.
בלט הובא לצרפת במאה ה 16
על ידי קטרין דה מדיצ'י,
האישה האיטלקית של המלך הנרי השני.
כשהחגיגות הפכו ליותר מפוארות כך גם הריקוד,
עם מאסטרים של ריקוד מלמדים צעדים מורכבים אצילים צעירים
ואלמנטים של הסיפור שמספקים נושא משותף.
הפוקוס נע מהשתתפות להופעה,
והצורה רכשה עיטורים יותר תאטרלים,
כמו סטים מעוצבים במקצועיות
ובמה מוגבהת כמעה עם וילונות וכנפיים.
אבל זו היתה החצר של לואי ה 14 במאה ה 17
בה הבלט עודן לאמנות שאנחנו מכירים היום.
לואי עצמו אומן בבלט מילדות.
התפקיד המוקדם שלו כאל השמש אפולו בגיל חמש עשרה
מיצק את התפקיד המרכזי שבלט ישחק במהלך שלטונו.
הוא גם זיכה אותו בתואר מלך השמש.
עם התלבושת הזהובה המצויינת שלו והכוראוגרפיה
שקידמה את הרעיון של המלך כשליט מוסמך על ידי אלוהות.
לואי ימשיך לבצע 80 תפקידים ב 40 בלטים מרכזיים,
או כמוביל מלכותי,
או לפעמים שיחק תפקידים קומיים או קטנים
לפני שעבר לתפקיד המרכזי לבסוף.
הוא התאמן יום יום בבלט,
כמו גם בסייף ורכיבה,
ודרך הדוגמה שלו,
ריקוד הפך לכישור הכרחי לכל ג'נטלמן בעידן ההוא.
אבל התרומה העיקרית של לואי ה 14 לבלט לא היתה כמופיע.
יסוד האקדמיה המלכותית לריקוד ב 1661
העבירה את השליטה בבלט מהגילדות המקומיות לחצר המלכותית.
כמנהל,
הוא מינה את מאסטר הבלט האישי שלו ושותף ההופעות התכוף
פייר בושאמפ,
שקידד את חמשת התנוחות העיקריות של הגוף שעדיין בשימוש היום.
דרך שיתופי הפעולה שלו עם ז'אן בטיסט לולי,
המנהל של אקדמית המוזיקה המלכותית,
וכותב המחזות הידוע מולייר,
בושאמפ עזר לבסס את הבלט כמופע גדול.
וב 1669, אקדמיית בלט נפרדת נוסדה.
בלט האופרה הפריזאית שורדת היום כחברת הבלט הכי ותיקה בעולם.
הבלט התרחק מהחצר המלכותית לתאטרון
ושרד את המהפכות הדמוקרטיות והרפורמות
שעקבו במאה הבאה.
עם ההתקדמות של התנועה הרומנטית,
נושאי פנטזיה ופולקלור הפכו למוטיבים נפוצים.
ולמרות שההשפעה של הבלט בצרפת תפחת,
מדינות אחרות, כמו רוסיה,
ישחקו תפקיד עיקרי בהתפתחות שלו.
למרבה המזל, היום רובנו לא צריכים ללמוד סט מורכב של צעדים
רק כדי להתערות בחתונה.
במקום, אנחנו יכולים ללכת לתאטרון לראות מקצוענים
שמבלים את חייהם בלהתאמן בקפדנות
כדי לבצע מעשים שהיו בלתי ניתנים לדמיון בימי לואי ה 14.
El tudnak képzelni egy olyan összejövetelt, ahol minden mozdulatot
a legkisebb gesztustól egészen addig, hogy hogyan megyünk át a termen
és minden látható részletet
a bútorzattól a ruha hosszáig
szabályok és előírások bonyolult rendszere határoz meg?
Az európai nemesség körében az ilyesmi évszázadokon keresztül mindennapos volt,
és bár mára mindez már kiment a divatból,
egy ismerős jelenségben ma is ráismerhetünk ennek elemeire.
Ez a balett.
A balett őse az olasz balletto, azaz "kis tánc",
mely a reneszánsz kori Itáliában, arisztokrata körökben
a társastánc és a megrendezett találkozások elegye volt.
A balett többféle módon szabályozta,
hogyan viselkedjenek az emberek megfelelően az udvarban:
hogyan járjanak, hajoljanak meg, vagy fogják meg egymás kezét illendően.
A szabályok mindenre kiterjedtek az öltözködéstől egészen addig,
hogy a király jelenlétében hol mozoghatnak vagy hová ülhetnek.
Idővel a balett tudománya az udvari élet egyik meghatározó eleme lett.
Az illemszabályok elsajátítása sikert vagy bukást hozhatott a feltörekvőknek.
A korabeli udvari mozdulatok közül még ma is sokat megtalálhatunk a balettban.
Franciaországba Medici Katalinnak,
II. Henrik feleségének köszönhetően jutott el a balett a 16. században.
Ahogy az ünnepségek, a táncok is egyre fényűzőbbek lettek.
A bonyolult lépéseket és a hozzájuk szükséges egységes kerettörténetet
táncmesterek tanították meg az ifjú nemeseknek.
Ekkor már nemcsak a részvétel, de az előadásmód is nagy hangsúlyt kapott,
ehhez pedig több színpadi kellékre is szükség volt.
Megjelentek a művészi díszletek
és egy függönyökkel ellátott emelvény, a színpad.
A balett azonban csak XIV. Lajos 17. századi udvarában nyerte el
ma ismert kifinomult művészi formáját.
Maga XIV. Lajos gyermekkora óta vett balettórákat.
15 évesen eltáncolta Apollón, a napisten szerepét,
és ez uralkodása idején meghatározta a balett központi helyét az udvarban.
Az uralkodó a Napkirály nevet is ekkor kapta.
Káprázatos arany jelmeze és a koreográfia
megerősítette a királyról, mint isteni uralkodóról kialakítani kívánt képet.
Lajos a későbbiekben 40 balettelőadásban 80 különböző szerepet táncolt.
Olykor végig mint főszereplő tündökölt,
de néha mellékszerepekben vagy komikus jelenetekben is feltűnt,
mielőtt végül a főszerepben színpadra lépett volna.
A vívás és a lovaglás mellett
minden nap balettozott,
és példáját követve a tánctudás
a kor nemes urai számára is alapvető készségnek bizonyult.
XIV. Lajos azonban nem mint táncos adta a legtöbbet a balettműfajnak.
1661-ben megalapította a Királyi Táncakadémiát,
amely a képzés irányítását a helyi céhektől a királyi udvarba helyezte át.
A király saját balettmesterét
és gyakori táncpartnerét,
Pierre Beauchampot nevezte ki igazgatónak.
Beauchamp határozta meg a balettban ma is használatos öt fő pozíciót.
Jean-Baptiste Lully-vel, a Királyi Zeneakadémia igazgatójával
és a híres színműíróval, Molière-rel való együttműködésének köszönhetően
Beauchamp a balettot csodás látványossággá varázsolta.
1669-ben létrejött az önálló Balettakadémia.
A párizsi Opera Balett ma a világ legrégebb óta fennálló balett-társulata.
A balett a királyi udvarból a színházakba költözött,
és a következő évszázad
forradalmait és reformjait is átvészelte.
A romantika megjelenésével
teret nyert a fantázia és a népi motívumok,
és bár a balett hatása Franciaországban veszített erejéből,
más országok, például Oroszország
kimagasló szerepet töltöttek be a balett további fejlődésében.
Ma szerencsére már nem kell bonyolult tánclépéseket megtanulnunk azért,
hogy részt vehessünk egy esküvőn.
Viszont elmehetünk színházba, és megcsodálhatjuk azokat a profi táncosokat,
akik életüket szigorú gyakorlással töltik, hogy olyan előadásokat hozzanak létre,
melyek XIV. Lajos korában még elképzelhetetlenek lettek volna.
Dapatkah kau bayangkan sebuah pesta yang setiap gerakan,
mulai dari gerakan terkecil hingga melangkah melintasi ruangan,
dan setiap detail visual,
dari furnitur sampai panjang hemline (jarak rok dari lantai),
diatur oleh sebuah sistem aturan dan prosedur yang rumit?
Selama berabad-abad, ritual itu umum bagi kaum bangsawan Eropa.
Walau sudah tak populer lagi,
kita mengenal komponennya dengan nama yang tak asing:
balet.
Balet, berasal dari bahasa Italia balletto, atau tarian kecil,
bermula di Italia pada abad Renaisans sebagai gabungan tarian pergaulan
dan tampilan koreografi dalam pertemuan para aristokrat.
Dalam banyak hal, balet adalah cara mengatur orang di istana
dengan bentuk perilaku yang pantas,
seperti cara melangkah, membungkuk, atau memegang tangan seseorang.
Balet juga mencakup segala macam aturan mulai dari pakaian
hingga di mana kau bisa berjalan atau duduk di hadapan Raja.
Seiring waktu, studi balet menjadi elemen utama kehidupan istana,
dan pemahaman etiket bisa menyukseskan atau menghancurkan seorang punggawa.
Banyak gerakan istana ini masih bisa dilihat dalam teknik balet modern.
Balet diboyong ke Prancis pada abad ke-16
oleh Catherine de' Medici,
wanita Italia, istri Raja Henry II.
Ketika perayaan bertambah mewah, demikian pula tariannya,
dengan guru tari yang mengajarkan langkah rumit pada bangsawan muda
dan elemen cerita menjadi tema yang mengikat.
Fokusnya bergeser dari partisipasi ke pertunjukan,
dan bentuknya menjadi lebih terikat pada bentuk teater,
seperti tata panggung profesional
dan panggung yang sedikit ditinggikan dengan tirai dan sayap.
Namun baru pada abad ke-17 di zaman Louis XIV
balet disempurnakan menjadi seni yang kita kenal sekarang.
Louis sendiri sudah belajar balet sejak kanak-kanak.
Peran awalnya sebagai dewa matahari Apollo saat berumur 15 tahun
mengukuhkan peran penting balet selama masa kekuasaannya.
Ia juga memperoleh julukan Raja Matahari,
dengan kostum indah keemasan dan koreografi
yang menekankan gagasan raja sebagai penguasa yang ditahbiskan secara ilahi.
Louis menampilkan 80 peran dalam 40 pertunjukan balet besar,
baik sebagai pemeran utama yang agung,
atau terkadang memainkan peran kecil atau peran komedi
sebelum muncul sebagai pemeran utama di akhir kisah.
Dia berlatih balet sehari-hari,
begitu pula anggar dan berkuda,
dan lewat teladannya,
tari menjadi keterampilan penting bagi semua pria di zaman itu.
Namun kontribusi utama Louis XIV pada balet bukan sebagai penampil.
Royal Academy of Dance yang didirikannya di tahun 1661
memindahkan kendali balet dari asosiasi lokal ke istana.
Sebagai sutradara,
dia menunjuk guru balet pribadinya dan yang kerap menjadi pasangannya,
Pierre Beauchamp,
yang menciptakan aturan lima posisi tubuh utama yang masih digunakan saat ini.
Lewat kerja sama dengan Jean-Baptiste Lully,
direktur Royal Music Academy,
dan dramawan terkemuka Molière,
Beauchamp membantu menjadikan balet sebagai pertunjukan mewah.
Di tahun 1669, akademi balet lainnya didirikan.
Paris Opera Ballet adalah perusahaan balet tertua di dunia saat ini.
Balet beralih dari istana ke teater
dan bertahan dari revolusi serta reformasi demokrasi
yang terjadi selama abad berikutnya.
Dengan datangnya gerakan romantis,
fantasi dan cerita rakyat menjadi tema umum.
Walaupun pengaruh balet di Prancis menurun,
negara lain, seperti Rusia,
berperan besar dalam perkembangan balet selanjutnya..
Untungnya, saat ini kebanyakan dari kita tak harus belajar langkah rumit
hanya untuk bersosialisasi di pernikahan.
Malah, kita bisa pergi ke teater untuk menyaksikan para profesional
yang berlatih keras sepanjang hidupnya
menampilkan tarian yang tidak terbayangkan pada zaman Louis XIV.
Riuscite a immaginare una festa in cui ogni movimento,
dal più piccolo gesto a come attraversare la stanza,
e ogni dettaglio visivo,
dal mobilio alla lunghezza dell'orlo della gonna,
sia regolato da un sistema complesso di regole e procedure?
Per secoli, rituali simili sono stati la norma per l'aristocrazia europea.
E anche se sono superati,
ne ritroviamo gli elementi sotto un'etichetta familiare:
il balletto.
Il balletto, parola italiana che stava per piccolo ballo,
nasce nell'Italia del Rinascimento come combinazione di danza di gruppo
ed esibizione coreografica ai ricevimenti della nobiltà.
Per molti versi, era un modo per controllare le persone a corte
imponendo forme di comportamento accettabili,
come il modo corretto di camminare, inchinarsi o prendere la mano di qualcuno.
Includeva regole riguardanti qualsiasi cosa, dall'abbigliamento
a dove si potesse camminare o ci si potesse sedere rispetto al Re.
Nel tempo, lo studio del balletto diventò parte centrale della vita di corte
e la dimestichezza con l'etichetta
poteva fare la fortuna o la disgrazia di un cortigiano.
Molti di questi gesti di corte sono ancora riconoscibili
nei passi del balletto moderno.
Il balletto arrivò in Francia nel Sedicesimo secolo
con Caterina de' Medici,
la moglie italiana di Re Enrico II.
I festeggiamenti diventavano più sfarzosi e lo stesso succedeva per la danza,
con maestri di ballo che insegnavano passi complessi ai giovani nobili
ed elementi narrativi che fornivano un tema unificante.
L'attenzione si spostò dalla partecipazione allo spettacolo,
e la forma si arricchì
di finiture teatrali, come scene progettate da professionisti
e un palco rialzato, con sipario e quinte.
Ma fu nella corte di Luigi XIV, nel Seicento,
che il balletto si perfezionò diventando l'arte che oggi conosciamo.
Luigi stesso aveva imparato il balletto fin da bambino.
La sua interpretazione giovanile del dio del sole, Apollo, a 15 anni
cementò il ruolo centrale che il balletto avrebbe avuto durante il suo regno.
Gli fece anche guadagnare il titolo di Re Sole
con il suo splendido costume dorato e la coreografia
imperniata sull'idea del re per diritto divino.
Luigi interpretò 80 ruoli in 40 grandi balletti
come maestoso protagonista
o, a volte, interpretando parti minori o comiche
prima di emergere come protagonista nel finale.
Si esercitava ogni giorno nella danza
come pure nella scherma e nell'equitazione
e col suo esempio,
saper ballare diventò essenziale per un gentiluomo del tempo.
Ma il maggior contributo di Luigi XIV al balletto non è da danzatore.
L'Accademia Reale di Danza, fondata nel 1661,
spostò il controllo del balletto dalle gilde locali alla corte reale.
A dirigerla,
nominò il suo maestro di ballo personale
insieme al quale spesso si esibiva, Pierre Beauchamp,
che codificò le cinque posizioni di base ancora oggi in uso.
Collaborando con Jean-Baptiste Lully, direttore dell'Accademia Reale di Musica,
e col celebre commediografo Molière,
Beauchamp contribuì all'affermarsi del balletto come grande spettacolo.
Nel 1669 fu fondata un'altra accademia di danza.
Il corpo di ballo dell'Opéra di Parigi
è ad oggi la compagnia di balletto più antica al mondo.
Il balletto si spostò dalla corte reale al teatro
e sopravvisse alle rivoluzioni e alle riforme
che si succedettero nel secolo seguente.
Con l'avvento del Romanticismo,
i temi fantastici e folkloristici diventarono motivi ricorrenti.
Mentre l'influenza del balletto in Francia declinava,
altri paesi, come la Russia,
giocarono un ruolo importante nei suoi sviluppi futuri.
Oggi, per fortuna, la maggior parte di noi non ha bisogno di imparare
una complessa serie di passi per socializzare a un ricevimento.
Possiamo invece andare a teatro ad ammirare professionisti
che dedicano la loro vita a un allenamento rigoroso
per esibirsi in prodezze che sarebbero state inimmaginabili
ai tempi di Luigi XIV.
想像できますか？ 些細な身振りから
部屋の歩き方まで さらには
調度品からドレスの丈まで
目に見えるあらゆる点が
複雑な一連の規則と手順で 管理された一団を？
何世紀もの間 欧州の貴族の間では このような儀礼が当然のものでした
流行は廃れましたが
その構成要素は 馴染みのある言葉 バレエとして
知られています
バレエの語源はイタリア語の 「バレット」つまりリトル・ダンスのことです
ルネサンス期のイタリアにおいて 貴族たちが集会で
社交ダンスと振付を 組み合わせたものを起源とします
それは様々な観点において 宮廷内の人々の
好ましい振る舞い―
足の運び方やお辞儀 人の手を取るような所作を管理する方法でした
また服装から王様の位置に対して
歩いて良い場所や着座する場所も 定めていました
時が経つにつれ バレエの研究は 宮廷生活の中心的な要素となり
礼儀作法の適切な理解は 廷臣の成功と失敗を左右しました
これら多くの宮廷の所作は 今もモダン・バレエで見られます
16世紀にバレエを フランスに持ち込んだのは
カトリーヌ・ド・メディシスという
イタリア人女性で フランス王アンリ２世の王妃です
祭礼がより豪華になると同時に 踊りも華やかになり
講師は精巧なステップを 若い貴族に教え
話の構成要素は 統一的なテーマを提供しました
焦点は参加することから 演技することに移行し
舞台装置をより多く 取り入れたものとなりました
それには専門的な舞台セットや
幕や袖幕が取り付けられた 底上げされた壇や舞台があります
しかし17世紀 ルイ14世の宮廷において
バレエはこんにち知られる 舞台芸術へと洗練されました
彼自身も 幼い頃から バレエの訓練を受けていました
彼が15歳の時の初期の舞台で 太陽神アポロの役を演じたので
彼の統治した時代には バレエが中心的な役割を担うことになりました
彼は「太陽王」とも 呼ばれるようになり
彼の豪華な黄金の衣装や 振り付けは
神に任命された統治者 という認識を促しました
ルイはバレエの名作 40作品で80の役を演じ
厳かな指導者の役としてだけではなく
時には 主役として最後に登場する前に
脇役や道化役に 扮することもありました
彼はフェンシングや乗馬と同様
日々バレエの訓練も受け
彼を手本に
踊りはその時代の紳士にとって 不可欠な技術となりました
しかし彼のバレエへの主な功績は ダンサーとしてではありませんでした
1661年に彼は 王立舞踏アカデミーを創立し
地域の組合から宮廷へと 支配を移行したのです
彼はアカデミーの監督に
彼のバレエ講師であり バレエのパートナーも頻繁に務めていた
ピエール・ボーシャンを任命しました
今でも使われるバレエの基本 ５つの足の ポジションを体系化した人物です
王立音楽アカデミーの監督
ジャン＝バティスト・リュリと
著名な劇作家モリエールの協力を得て
ボーシャンは バレエを豪華なショーへと 変貌させる役割を担いました
1669年 ある舞踏アカデミーが 独立して創立されました
パリ・オペラ座バレエ団は 現存する 世界最古のバレエ団として知られています
バレエは宮廷を離れ 劇場へと移行し
次の１世紀にわたる 民主化の革命と改革を
乗り切りました
ロマン主義運動の到来と共に
おとぎ話や民話が主題として 普通に使われるようになっていきました
バレエの影響力が フランスで弱まると
ロシアのような他の国が
更なる発展の 主な役割を果たすようになりました
幸いにも こんにち 大抵の人たちは 結婚式での社交だけのために
複雑なステップを学ぶ必要はありません
代わりに劇場に行って 生涯 訓練を積んできた
プロの演技を見ることができるのです
その妙技は ルイ14世の時代には 想像すらできなかったものでしょう
이런 파티를 상상해 보면 어떨까요?
방안을 거닐 때의 작은 몸짓부터
그리고 눈에 띄는 모든 것
가구 배치부터 치마 길이까지
모든 움직임이 복잡한 규칙을 따라야 하는 파티가 있다면요?
수 세기 동안 이런 의식은 유럽의 귀족사회에서 흔한 일이었습니다.
그런 파티는 이제 사라졌지만
당시의 요소를 알 수 있는 친근한 명칭이 있죠.
바로 발레입니다.
이탈리아어 "balletto"에서 따온 '작은 댄스'라는 뜻의 발레는
르네상스 시대 이탈리아의 사교댄스와
귀족모임에서 선보이는 안무에서 유래되었습니다.
여러 면에서 이것은 궁정에서 사람들이 따라야 하는
행동 양식이었습니다.
예를 들면, 걷고, 인사하고 손을 잡는 방법같은 것들이죠.
그뿐 아니라 왕의 앞에서 사람들이 어떻게 입어야 하는지부터
누가 서거나 앉을 수 있는지까지도 규정했습니다.
차츰 발레애 대해 배우는 것이 궁정 생활의 핵심 요소가 되었고
궁정예절은 왕을 모시는 사람으로서의 성공을 판가름 하기도 했습니다.
이런 궁정 행동양식의 많은 부분이 현대 발레기술에 여전히 남아있죠.
발레는 16세기에 프랑스로 넘어갔습니다.
프랑스 왕 앙리 2세의 이탈리아 출신 왕비인
카트린느 드 메디치가 전파시켰죠.
축전이 화려해지면서 춤도 화려해졌습니다.
무용 교사들은 젊은 귀족들에게 정교한 스텝을 가르쳤고
이야기의 구성요소는 전형화된 테마를 제공했습니다.
사람들은 참가보다 공연에 치중하게 되었고
형식들은 무대장치들을 요구하게 되었습니다.
예를 들면 전문적으로 설계된 설정과
무대를 살짝 높이고 커튼으로 장식하는 것이죠..
하지만 17세기, 루이 14세 궁정시기에
발레는 오늘날 우리가 알고 있는 예술로 바뀌었습니다.
루이 14세도 어려서부터 발레를 배웠습니다.
초기에는 15세의 나이로 태양신 아폴로의 역할을 연기했고
이는 그의 통치 기간 동안 발레가 중심적인 역할을 하게 하였습니다.
그 덕분애 태양왕이라는 별명도 얻었죠.
그의 찬란한 황금 의상과 안무가
하늘이 내린 통치자라는 인상을 심어주었기 때문입니다.
루이 14세는 40개 작품에서 80가지 역할을 연기했습니다.
위엄있는 지도자의 역할 부터
가끔은 마지막 주연이 등장하기 전에
조연이나 광대 역할을 맡기도 했습니다.
그는 펜싱과 승마나 마찬가지로
매일 발레를 훈련했습니다.
그 영향으로
무용은 당시의 신사들에게 필수 요소가 되었죠.
하지만 발레에 대한 루이 14세의 가장 큰 업적은 무용수로서가 아니라
1661년 왕실 무용 아카데미를 설립하고
발레에 대한 권한을 지역 단체에서 궁정으로 옮겨온 것 입니다.
아카데미 책임자는
그의 개인 발레 교사이자 공연 파트너인
피에르 보샹을 임명했습니다.
그는 지금까지 사용되는 5개의 발레 발동작을 정립한 사람이죠.
왕실 음악 아카데미의 책임자인
장 바스티스 륄리
유명한 극작가 몰리에르와 함께하며
보샹은 발레를 웅장하게 만들었죠.
그리고 1669년 최초의 독립된 발레 아카데미가 설립되었습니다.
파리 오페라 발레단은 현존하는 가장 오래된 발레단 입니다.
발레는 궁정에서 극장으로 옮겨갔고
그 후, 한 세기에 걸친 민주주의 혁명과
개혁을 견디고 살아남았습니다.
낭만주의의 등장과 함께
동화와 전통설화가 발레 공연의 주된 소재가 되었습니다.
그리고 프랑스의 발레에 대한 영향력이 쇠퇴함에 따라
러시아 같은 나라들이 다른 나라들이
발레를 발전시키는데에 중추적 역할을 하게 됩니다.
다행히도 오늘날 우리들은 결혼식 파티의 사교모임을 위해
복잡한 발레 발동작을 배우지 않아도 되죠.
대신 극장에서 전문무용수들의 공연을 볼 수 있습니다.
루이 14세의 시절에는 상상도 못했을
한 평생동안 혹독한 훈련을 해 온 솜씨의 전문가의 공연을 말이죠.
Wyobraź sobie przyjęcie na którym każdy ruch,
najmniejszy gest, przejście przez pokój,
każdy widoczny detal,
od mebli do długości sukni
podlegają skomplikowanemu zbiorowi zasad i procedur.
Przez stulecia takie rytuały były normą wśród europejskiej arystokracji.
Choć wyszły już z mody,
ich elementy ciągle można rozpoznać pod znajomą nazwą:
balet,
z włoskiego "baletto", czyli mały taniec.
Narodził się w renesansowych Włoszech jako połączenie tańca dworskiego
i pokazów choreografii na arystokratycznych przyjęciach.
W wielu aspektach była to forma kontroli nad ludźmi dworu,
którzy musieli zachowywać się w akceptowalny sposób,
chodzić, kłaniać się, podawać rękę w określony sposób.
Zasady obejmowały wszystko od ubioru
do miejsc, w których można było przebywać w odniesieniu do króla.
Z biegiem czasu balet stał się głównym elementem dworskiego życia,
był wyznacznikiem rozstrzygającym o sukcesie dworzan.
Wiele dworskich gestów wciąż obserwujemy w obecnym balecie.
Balet został sprowadzony do Francji w XVI wieku
przez Katarzynę Medycejską,
włoską żonę króla Henryka II.
Przyjęcia odbywały się z coraz większą pompą,
a razem z nimi taniec.
Mistrzowie uczyli młodych szlachciców wyszukanych kroków,
elementów tańca zapewniających spójną całość.
Nacisk kładziono nie na uczestnictwo, lecz na sam występ.
Wymagał teatralnego stroju,
profesjonalnie zaprojektowanych dekoracji,
oraz platformy na podwyższeniu lub sceny z kurtyną.
W XVII wieku na dworze Ludwika XIV
balet przemienił się w sztukę, którą znamy dziś.
Sam Ludwik uczył się baletu od dziecka.
Jego pierwszy występ w wieku 15 lat w roli Apolla, boga słońca,
ugruntowała centralną rolę baletu na dworze za jego rządów.
Dzięki temu zyskał przydomek Króla Słońce
a złoty kostium i z choreografia
promowały ideę króla jako boskiego władcy.
Ludwik zagrał rolę 80 postaci w 40 ważnych przedstawieniach.
Był majestatycznym przywódcą,
czasem drugoplanową postacią lub zgrywusem
żeby pod koniec zagrać główną rolę.
Trenował balet codziennie,
zaraz obok szermierki i jazdy konnej.
Świecił przykładem, dzięki czemu
taniec stał się podstawową umiejętnością wszystkich dżentelmenów tamtych czasów.
Jednak to nie występy były jego główną zasługą dla baletu.
W 1661 Ludwik XIV założył Narodową Akademię Muzyki i Tańca,
dzięki czemu balet trafił z małych stowarzyszeń na królewski dwór.
Jako dyrektor
wyznaczył swojego mistrza baletu, a zarazem kolegę ze sceny,
Pierre'a Beauchampa,
który ustalił pięć głównych pozycji, które występują w balecie do dziś.
Dzięki współpracy z Jean-Baptiste Lullym,
dyrektorem Narodowej Akademii Muzyki i Tańca
oraz sławnym dramaturgiem Molierem,
Beauchamp sprawił, że balet stał się wielkim spektaklem.
W 1669 roku założono inną szkołę baletową.
Opera Paryska działa do dziś
i jest najstarszą szkołą baletową na świecie.
Balet przeniósł się z dworów do teatru,
przetrwał rewolucje demokratyczne i reformy,
które trwały przez kolejne stulecie.
Gdy nadszedł Romantyzm
fantastyka i folklor były popularnymi motywami.
Choć wpływ baletu we Francji zmalał,
to inne kraje, w tym Rosja,
odegrały ważną rolę w jego dalszym rozwoju.
Na szczęście dziś nie musimy uczyć się skomplikowanych kroków tanecznych
żeby móc się bawić na weselu.
Na balet idziemy do teatru żeby podziwiać profesjonalistów,
którzy poświęcają treningom całe życie,
dokonując wyczynów, których by się nie spodziewał sam Ludwik XIV.
Conseguem imaginar uma festa em que todos os movimentos
desde o gesto mais simples até ao atravessar da sala
e cada pormenor visual,
desde o mobiliário ao comprimento da bainha,
são governados por um complexo sistema de regras e procedimentos?
Durante séculos, esses rituais foram uma norma para a nobreza europeia.
Embora tenham passado de moda,
reconhecemos esses componentes com um rótulo conhecido:
o "ballet".
O "ballet", do italiano "balletto", ou pequeno bailado,
nasceu na Itália renascentista duma fusão da dança social
e do espetáculo coreografado em reuniões aristocráticas.
Em muitos aspetos, era uma forma de controlar as pessoas, na corte,
com formas de comportamento aceitáveis,
como a forma de as pessoas andarem, de fazerem uma reverência
ou de agarrarem na mão doutra pessoa.
Também envolvia regras que regiam todas as coisas, desde o vestuário
aos locais por onde andar ou se sentar, em relação ao Rei.
Com o tempo, o estudo do "ballet"
tornou-se um elemento central da vida da corte
e o domínio adequado da etiqueta
podia garantir ou destruir o êxito de um cortesão.
Muitos destes gestos da corte ainda se veem nas técnicas do "ballet" moderno.
O "ballet" foi levado para França no século XVI
por Catarina de Médicis,
uma italiana, a mulher do Rei Henrique II.
O "ballet" evolui, à medida que os festejos se foram tornando mais sumptuosos,
com mestres de dança a ensinar passos complicados aos jovens nobres
e elementos narrativos a proporcionar um tema unificador.
A atenção mudou da participação para a execução.
e a forma adquiriu artifícios mais teatrais,
como cenários profissionais,
plataformas ligeiramente elevadas ou palcos com cortinados.
Mas foi no século XVII, na corte de Luís XIV,
que o "ballet" assumiu a forma refinada que conhecemos hoje.
O próprio Rei Luís aprendeu "ballet" em criança.
O seu primeiro papel de deus sol Apolo, aos 15 anos,
cimentou a importância do "ballet" durante o seu reinado.
Também lhe conquistou o título de Rei Sol
com o seu esplêndido traje dourado e uma coreografia
que promovia a ideia de um rei por direito divino.
Luís XIV continuaria a desempenhar 80 papéis em 40 importantes "ballets",
como dirigente majestático
ou, por vezes, desempenhando partes menores ou cómicas
que, no final, apareciam como o papel principal.
Treinava o "ballet" diariamente,
assim como a esgrima e o andar a cavalo.
Com o seu exemplo,
a dança tornou-se um talento essencial para todos os cavalheiros da época.
Mas a principal contribuição de Luís XIV para o "ballet" não foi como executante.
A fundação da Academia Real de Dança, em 1661,
passou o controlo do "ballet" das guildas locais para a corte real.
Para seu diretor,
nomeou o seu mestre de dança pessoal e frequente parceiro de execução,
Pierre Beauchamp,
que codificou as cinco posições principais do corpo, que ainda hoje se usam.
Através da sua colaboração com Jean-Baptiste Lully,
diretor da Academia Real de Música,
e o famoso dramaturgo Molière,
Beauchamp ajudou a transformar o "ballet" num espetáculo grandioso.
Em 1669, foi fundada uma academia de "ballet" em separado.
O Ballet de l'Opéra de Paris é hoje a academia de dança mais antiga do mundo.
O "ballet" passou da corte real para o teatro
e sobreviveu às revoluções democráticas e às reformas
que ocorreram no século seguinte.
Com o nascimento do movimento romântico,
os temas feéricos e folclóricos tornaram-se motivos comuns.
Embora a influência do "ballet" em França viesse a declinar,
outros países, como a Rússia,
iriam desempenhar um importante papel para uma evolução maior.
Felizmente, já não temos que aprender um complicado conjunto de passos
apenas para confraternizar num casamento.
Mas podemos ir ao teatro ver profissionais
que passam a vida a treinar com rigor
para executar feitos que teriam sido inimagináveis na época de Luís XIV.
Você consegue imaginar uma festa na qual cada movimento,
do menor gesto até atravessar o salão,
e cada detalhe visual,
da mobília ao comprimento da barra do vestido,
fossem regidos por um complexo sistema de regras e procedimentos?
Durante séculos, tais rituais foram comuns para a nobreza europeia.
E, embora eles já tenham saído de moda,
reconhecemos seus elementos nos rudimentos de uma arte que nos é familiar:
o balé.
O balé, do italiano "balletto", ou pequena dança,
originou-se na Itália renascentista como um misto de dança social
e apresentação coreografada em reuniões aristocráticas.
Em muitos aspectos, era uma maneira de impor às pessoas da corte
formas aceitáveis de comportamento,
como o modo de andar, de se curvar, ou de segurar a mão de alguém.
Tais regras também determinavam o vestuário
e até a distância para se aproximar ou se sentar em relação ao rei.
Com o tempo, o estudo do balé tornou-se um elemento central da vida da corte,
e o adequado domínio da etiqueta tornou-se decisivo
para o sucesso ou não de um cortesão.
Muitos desses gestos da corte ainda podem ser vistos nas técnicas modernas do balé.
O balé foi trazido à França no século 16
pela italiana Catarina de Médici,
esposa do rei Henrique II.
A dança, assim como as celebrações, tornaram-se mais exuberantes,
com os mestres de dança ensinando elaborados passos aos jovens nobres,
e elementos narrativos estabelecendo um fio condutor.
O foco passou da participação para a apresentação,
e a forma adquiriu mais pompa teatral,
com cenários projetados por profissionais
e uma plataforma ou palco ligeiramente erguidos, com cortinas e bastidores.
Mas foi na corte do século 17 de Luís XIV
que o balé se refinou na arte que conhecemos hoje.
O próprio Luís praticou balé desde a infância.
Sua atuação como o deus sol, Apolo, aos 15 anos,
consolidou o papel central que o balé teria durante seu reinado.
E também deu a ele o título de "Rei Sol",
com seu traje dourado esplendoroso e uma coreografia
que promoviam a ideia do rei que governava pela vontade divina.
Luís chegou a se apresentar em 80 papéis em 40 grandes balés,
fosse como um líder majestoso,
ou, às vezes, atuando em partes menores e cômicas,
antes de surgir, ao final, como o protagonista.
Ele praticava balé diariamente,
bem como esgrima e equitação,
e, através de seu exemplo,
a dança tornou-se uma habilidade essencial para todos os cavalheiros da época.
Mas a principal contribuição de Luís XIV ao balé não foi como dançarino.
Ao fundar, em 1661, a Academia Real de Dança,
ele passou o controle do balé das corporações locais para a corte real.
Para diretor,
indicou o seu mestre de balé pessoal e parceiro habitual de apresentações,
Pierre Beauchamp,
que estabeleceu as cinco principais posições do balé, ainda usadas hoje.
Através de parcerias com Jean-Baptiste Lully,
diretor da Academia Real de Música,
e com o famoso dramaturgo Molière,
Beauchamp ajudou o balé a se consolidar como um grande espetáculo.
E, em 1669, uma academia de balé independente foi fundada.
A Ópera Nacional de Paris é considerada até hoje a companhia de balé
mais antiga do mundo.
O balé se afastou da corte real para o teatro
e sobreviveu às revoluções democráticas e reformas
que se seguiram ao longo do século seguinte.
Com o advento do movimento romântico,
a fantasia e os temas folclóricos tornaram-se motivos comuns.
E, embora a influência do balé na França fosse diminuir,
outros países, como a Rússia,
iriam desempenhar um papel importante no seu desenvolvimento.
Felizmente, hoje a maioria de nós não tem que aprender passos complicados
apenas para socializar num casamento.
Em vez disso, podemos ir ao teatro assistir a profissionais
que passam a vida treinando com rigorosa disciplina
para realizar proezas que teriam sido inimagináveis na época de Luís XIV.
Îţi poţi imagina o petrecere unde fiecare mişcare,
de la cel mai mic gest la traversarea camerei,
unde fiecare detaliu vizual,
de la mobilă la lungimea ţinutei,
sunt dictate de un sistem complex de reguli şi proceduri?
Secole întregi, astfel de ritualuri erau comune pentru nobilimea europeană.
Chiar dacă nu mai sunt la modă,
îi cunoștem elementele sub o denumire cunoscută:
balet.
Baletul, din italiană „balletto” sau micul dans,
provine din Italia renascentistă fiind o combinare a dansului social
cu coregrafia la întrunirile aristocratice.
Din multe puncte de vedere, era un mod de a controla oamenii de la curte
deoarece impunea norme acceptabile de comportament,
precum modul corect de a păşi, de a se închina sau de a lua mâna cuiva.
Includea şi reguli care dictau totul, de la veşminte
la locul unde puteau merge sau aşeza în raport cu regele.
Cu timpul, studiul baletului a devenit un element central al vieţii de curte
şi o bună stăpânire a acestor norme putea determina succesul unui curtean.
Multe din aceste gesturi curtene pot fi recunoscute în tehnica baletului modern.
Baletul a fost introdus în Franţa în secolul XVI
de către Caterina de Medici,
soţia italiană a regelui Henry al II-ea.
Pe măsură ce festivităţile deveneau mai luxoase, la fel a devenit şi dansul,
cu profesori de dans ce predau pași complicați tinerilor nobili
şi elemente narative ce oferă o temă unificatoare.
Atenția s-a schimbat de la participare spre spectacol,
iar acesta a căpătat o împodobire mai teatrală,
precum decoruri proiectate profesional
şi o platformă sau scenă puţin înălţată, cu cortină și culise.
Însă în secolul XVII, la curtea regelui Ludovic al XIV-lea,
baletul a fost adus la rangul de artă pe care îl cunoaștem astăzi.
Însuşi Ludovic a luat lecţii de balet din copilărie.
Primul său rol ca Apollo, zeul soarelui, la vârsta de 15 ani,
a consolidat rolul central al baletului din timpul domniei sale.
De asemenea, i-a adus şi titlul de Regele Soare,
cu splendidul său costum auriu şi cu coregrafia
ce promovau ideea unui rege prin drept divin.
Ludovic a interpretat 80 de roluri mari în 40 de balete,
fie într-un rol principal maiestuos,
fie uneori în roluri mici sau în mici comedii,
înainte de a-şi asuma rolul de lider într-un final.
Practica baletul în fiecare zi,
precum și scrima şi echitaţia
iar prin exemplu său,
dansul a devenit o abilitate esenţială pentru toţi domnii acelui timp.
Dar marea contribuţie a lui Ludovic în balet nu a fost ca artist.
Fondarea Academiei Regale de Dans în 1661
a schimbat controlul baletului de la breslele locale la curtea regală.
În calitate de director,
şi-a desemnat propriul profesor de balet alături de care apărea în spectacol,
Pierre Beauchamp,
care a desemnat cele cinci poziţii ale corpului ce sunt utilizate şi astăzi.
Prin colaborările sale cu Jean-Baptiste Lully,
directorul Academiei Regale de Muzică
şi cu faimosul dramaturg Molière,
Beauchamp a contribuit la transformarea baletului într-o mare artă.
Iar în 1669 a fost fondată o altă academie de balet.
Baletul Operei din Paris rămâne și astăzi cea mai veche companie de balet din lume.
Baletul a migrat de la curtea regală spre teatru
şi a supravieţuit revoluţiilor democratice şi reformelor
ce au urmat de-a lungul secolului următor.
Odată cu apariţia mişcării romantice,
tema fanteziei şi a folclorului au devenit motive comune.
Deşi influenţa baletului scădea în Franţa,
alte ţări precum Rusia,
vor juca un rol major în dezvoltarea sa ulterioară.
Din fericire, astăzi mulţi dintre noi nu trebuie să înveţe paşi complicaţi
doar pentru a socializa la o nuntă.
În schimb, putem merge la teatru pentru a vedea profesioniştii
care îşi dedică viaţa antrenamentelor riguroase
pentru a executa mișcări greu de imaginat în zilele lui Ludovic al XIV-lea.
Представьте: вы пришли в гости, где каждое движение,
от малейшего жеста до того, как пройтись по комнате,
и каждая видимая деталь,
от мебели до длины юбки,
регулировались бы сложной системой правил и церемоний?
На протяжении веков подобные ритуалы были в ходу у европейской знати.
И хотя они и вышли из моды,
отдельные их элементы мы узна́ем по знакомому слову —
балет.
Балет от итальянского слова baletto, или «маленький танец»,
зародился в Италии в эпоху Ренессанса как сочетание танцев
и хореографических постановок на балах аристократии.
Во многом так можно было контролировать людей при дворе,
приняв допустимые нормы поведения:
как аристократам надлежало шествовать, кланяться и брать кого-либо за руку.
Правилами также регулировалось всё — от манеры одеваться
до того, как можно было ходить или сидеть в присутствии короля.
Со временем изучение балета стало центральным элементом придворной жизни,
а знание этикета могло упрочить или погубить карьеру придворного.
Многие из тех придворных движений используются в балете до сих пор.
В XVI веке балет привезла во Францию
итальянка Екатерина Медичи,
супруга короля Генриха II.
Празднества становились всё более пышными, а вслед за ними — танец.
Учителя танцев обучали знатную молодёжь изысканным движениям,
а также знаниям элементов танца, объединённых общей тематикой.
Престижнее стало не участвовать, а выступать самому,
и балет приобрёл больше черт, присущих театру:
художественно оформленные декорации
и слегка приподнятую платформу или сцену с занавесом и кулисами.
Но лишь к XVII веку при дворе Людовика XIV
балет приобрёл известную нам сегодня форму.
Людовик XIV с детства учился балету.
В пятнадцать лет он дебютировал в роли бога солнца Аполлона,
что предопределило главную роль балета в период его правления.
Он также получил прозвище «король-солнце»
за роскошный золотой костюм и хореографию,
прославляющую идею короля как «богоданного» правителя.
Людовик XIV сыграл 80 ролей в 40 различных балетах,
будучи как царственным солистом,
так и не брезгуя небольшими и комедийными ролями,
но неизменно появляясь в главной роли в финале.
Он упражнялся в балете ежедневно,
а также в фехтовании и верховой езде,
и благодаря его примеру,
умение танцевать стало необходимым навыком для дворян его времени.
Однако свой главный вклад в историю Людовик сделал не как танцор,
в 1661 году он основал Французскую королевскую академию танца,
подняв балетную школу от отдельных трупп до уровня королевского двора.
Директором академии
он назначил своего личного балетмейстера и частого партнёра по постановкам
Пьера Бошана,
придумавшего систему из пяти главных балетных позиций, применяемую до сих пор.
В сотрудничестве с Жаном-Батистом Люлли,
директором Королевской академии музыки,
и знаменитым драматургом Мольером
Бошан способствовал становлению балета как грандиозного действа.
В 1669 г. была основана Академия балета.
Балетная труппа Парижской оперы является старейшей в мире.
Из королевского двора балет переместился в театр
и пережил революции и реформы,
последовавшие столетие спустя.
С началом эпохи Романтизма
преобладающими темами балета стали сказки и фольклор.
И хотя во Франции влияние балета уменьшилось,
другие страны, в частности Россия,
вышли на авансцену его дальнейшего развития.
К счастью, сегодня многим из нас не понадобится учить сложные движения,
чтобы сплясать на свадьбе.
Мы ходим в театр, чтобы посмотреть на мастерство танцоров,
которым приходится много тренироваться,
чтобы продемонстрировать виртуозность, немыслимую во времена Людовика XIV.
Si lahko predstavljate zabavo, kjer bi bil vsak gib,
od najneznatnejše geste do hoje čez sobo,
in vsaka vizualna podrobnost,
od pohištva do dolžine roba krila,
določal kompleksen sistem pravil in postopkov?
Stoletja so bili taki rituali pogosti med evropskimi plemiči.
In čeprav sedaj niso več moderni,
te komponente prepoznamo pod znano oznako:
balet.
Balet, iz italijanske besede "baletto", oziroma mali ples,
izvira iz renesančne Italije kot kombinacija družabnega plesa
in koreografiranega nastopa na aristokratskih srečanjih.
V več pogledih je bil to način za nadzor dvorjanov
s sprejemljivimi oblikami obnašanja,
kot na primer način hoje, priklona ali stiska roke.
Prav tako vključuje pravila, ki določajo vse od obleke
do tega, kje lahko nekdo hodi ali sedi glede na kralja.
Čez čas je poznavanje baleta postalo osrednji element dvornega življenja
in poznavanje bontona je odločalo o uspehu dvorjanov.
Veliko teh dvornih gest lahko še vedno vidimo v modernem baletu.
Balet je v Francijo v 16. stoletju prinesla
Katarina Medičejska,
italijanska žena Henrika drugega.
Ko so praznovanja postala bolj razkošna, je tak postal tudi ples,
plesni mojstri so mlade plemiče učili zapletene korake
in elementi zgodbe so ponujali skupno temo.
Fokus se je premaknil od sodelovanja k predstavi,
in forma je pridobila več teatralnih rekvizitov
kot na primer profesionalno oblikovano sceno
in rahlo dvignjeno platformo ali oder z zavesami in krili.
A dvor Ludvika XIV. v 17. stoletju
je spremenil balet v umetnost, ki jo poznamo sedaj.
Ludvika so v baletu trenirali od otroštva.
Njegova vloga sončnega boga Apolona pri petnajstih
je ustoličila centralno vlogo, ki jo je balet igral med njegovo vladavino.
Prav tako mu je prislužila naslov Sončnega Kralja,
zaradi njegovega krasnega zlatega kostuma in koreografije,
ki je promovirala idejo kralja, ki je poslan od boga.
Ludvik je nastopal v 80 vlogah v 40 velikih baletih
ali v veličastni glavni vlogi,
ali pa je včasih igral manjše ali komične vloge,
preden se je na koncu pokazal v glavni vlogi.
Dnevno je treniral balet,
tako kot mečevanje in ježo,
in po njegovem vzoru
je ples postal nujna veščina za vse gospode v tem času.
A glavni prispevek Ludvika XIV. k baletu ni bil njegov ples.
Ustanovitev Kraljeve Akademije za ples leta 1661
je kontrolo baleta premaknilo z lokalnih združenj na kraljevi dvor.
Kot direktor
je namestil svojega baletnega mojstra in pogostega plesnega partnerja,
Pierra Beuchampa,
ki je določil pet glavnih drž telesa, ki so v uporabi še danes.
V sodelovanju z Jean-Baptistom Lullyjem,
direktorjem Kraljeve akademije za glasbo,
in slavnim piscem Moliérom,
je Beuchamp pomagal balet narediti v veliki spektakel.
In leta 1669 je bila ustanovljena posebna Akademija za balet.
Balet pariške Opere je danes najstarejša baletna skupina na svetu.
Balet se je premaknil s kraljevega dvora v gledališče
in preživel demokratične revolucije in reforme,
ki so sledile v naslednjem stoletju.
S prihodom romantičnega gibanja
so fantazijske in folklorne teme postale pogost motiv.
In čeprav se je vpliv baleta v Franciji zmanjšal,
je v drugih državah, na primer v Rusiji,
igral veliko vlogo v njihovem nadaljnjem razvoju.
Na srečo se večini od nas ni treba učiti zapletenih korakov,
da bi se lahko družili na poroki.
Namesto tega gremo lahko v gledališče, da vidimo profesionalce,
ki celo življenje trdo trenirajo,
da izvajajo mojstrovine, ki bi bile v času Ludvika XIV. nepredstavljive.
Možete li da zamislite zabavu na kojoj je svaki pokret,
od najmanjeg gesta do prelaska preko prostorije,
i svaki vidljivi detalj,
od nameštaja do oboda toalete,
vođen složenim sistemom pravila i procedura?
Vekovima su slični rituali bili svakodnevnica evropskih plemića.
I, iako su izašli iz mode,
njihove sastavne delove prepoznajemo pod poznatom oznakom -
balet.
Balet, od italijanske reči "baletto", to jest mali ples,
nastao je u renesansnoj Italiji kao spoj društvenog plesa
i koreografskog prikaza na aristokratskim okupljanjima.
Na razne načine, to je bio vid kontrole ljudi na dvoru
prihvatljivim načinom ponašanja,
poput manira kojim ljudi prilaze, prave naklon ili uzimaju nečiju ruku.
On je takođe uključivao pravila koja su određivala sve, od odeće
do mesta gde neko može da hoda ili sedi u odnosu na kralja.
Vremenom, izučavanje baleta je postalo središnji element života na dvoru,
a pravilno shvatanje ovih manira
je moglo stvoriti ili uništiti nečiji dvorski uspeh.
Mnogi od ovih dvorskih gestova
se i dalje mogu videti u modernim baletskim tehnikama.
Balet je u XVI veku u Francusku donela
Katarina de Mediči,
italijanska žena kralja Anrija II.
Kako su proslave postajale sve raskošnije, tako je i ples,
uz majstore plesa koji su podučavali mlade plemiće složenim koracima
i elementima priče kako bi obezbedili jedinstvenu temu.
Fokus je prešao sa učešća na izvedbu,
a forma je dobila teatralnije obeležje,
poput profesionalno osmišljenih postavki
i blago podignute platforme ili scene sa zavesama i odeljcima.
Ali tek je u XVII veku na dvoru Luja XIV
balet pretvoren u umetnost kakva nam je danas poznata.
Sami Luj je obučavan baletu od svog detinjstva.
Njegova rana uloga boga sunca Apolona kad je imao petnaest godina
je zacementirala središnju ulogu koju će balet imati tokom njegove vladavine.
Takođe mu je obezbedila titulu Kralja Sunca,
zahvaljujući njegovom bleštavom zlatnom kostimu i koreografiji
koja je promovisala ideju kralja kao bogom poslatog vladara.
Luj će nastupiti u 80 uloga u 40 značajnijih baleta,
bilo kao veličanstveni vođa
ili je ponekad igrao manje ili komične uloge,
pre nego što bi se pojavio u glavnoj ulozi na kraju.
Svakodnevno je vežbao balet,
kao i mačevanje i jahanje;
i kroz njegov primer
je ples postao suštinska veština za svu gospodu tog doba.
Ali glavni doprinos Luja XIV baletu neće biti njegove izvedbe.
Osnivanje Kraljevske plesne akademije 1661.
je preusmerilo kontrolu nad baletom od lokalnih esnafa do kraljevskog dvora.
Kao direktora
postavio je svog ličnog majstora baleta i uobičajenog baletskog partnera,
Pjera Bošama,
koji je kodifikovao pet osnovnih pozicija tela koje se i danas koriste.
Kroz saradnju sa Žan-Baptistom Lilijem,
direktorom Kraljevske muzičke akademije,
i čuvenim dramskim piscem Molijerom,
Bošam je pomogao u učvršćivanju baleta kao velikog spektakla.
A 1669. je osnovana druga baletska akademija.
Pariska baletska opera i danas postoji kao najstarija baletska kompanija u svetu.
Balet se preselio sa kraljevskog dvora u pozorište
i preživeo je demokratske revolucije i reforme
koje su usledile u narednom veku.
Nastupanjem pokreta romantizma,
fantazija i teme iz folklora su postale česti motivi.
I iako će uticaj baleta slabiti u Francuskoj,
druge države, poput Rusije,
će da odigraju važnu ulogu u njegovom daljem razvoju.
Srećom, danas većina nas ne mora da uči komplikovan skup pokreta
samo da bismo opštili na svadbama.
Umesto toga, možemo da odemo u pozorište i da gledamo profesionalce
koji su proveli svoj život rigorozno trenirajući
kako bi izveli podvige koji bi bili nezamislivi u vreme Luja XIV.
ลองนึกถึงงานเลี้ยงที่ทุกการเคลื่อนไหว
ตั้งแต่การจัดวางมือไม้ไปจนถึงการย่างเดิน
และทุกรายละเอียดทัศนะ
จากเครื่องเรือนไปจนถึง ความยาวของชายกระโปรง
ถูกควบคุมด้วยระบบที่ซับซ้อน ของกฎและกระบวนการ
เป็นเวลาหลายศตวรรษ ที่พิธีกรรมดังกล่าว เป็นเรื่องปกติในสังคมชั้นสูงในยุโรป
และในขณะที่พวกมันเสื่อมความนิยม
เราจดจำส่วนประกอบของมัน ภายใต้ชื่อที่คุ้นเคยว่า
บัลเลต์
บัลเลต์ มาจากภาษาอิตาเลียน "บัลเลตโต" หรือ การเต้นเล็ก ๆ
มีกำเนิดในยุคฟื้นฟูของอิตาลี ในฐานะการผสมผสานการเต้นรำกลุ่ม
และการแสดงท่วงท่า ในงานชุมนุมของคนชั้นสูง
ในหลาย ๆ แง่มุม มันเป็นการควบคุมผู้คนในที่รั้วในวัง
ให้อยู่ในรูปแบบพฤติกรรมที่เป็นที่ยอมรับได้
อย่างเช่นมารยาทในการเดิน โค้ง หรือขอจับมือใคร
มันเกี่ยงข้องกับกฎที่ควบคุมทุกอย่าง ตั้งแต่เครื่องแต่งกาย
ไปจนถึงสถานที่ซึ่งคนคนหนึ่งจะเดินหรือนั่ง เมื่อมีกษัตริย์อยู่ตรงนั้น
เมื่อเวลาผ่านไป การศึกษาบัลเลต์ กลายเป็นศูนย์กลางของชีวิตในรั้วในวัง
และเข้าถึงมารยาทที่เหมาะสมอาจสร้างหรือทำลาย ความสำเร็จของข้าราชบริพารคนหนึ่ง
กริยาท่าทางต่าง ๆ ในรั้วในวังหลายแห่ง ยังเห็นได้ในเทคนิคบัลเลต์ในปัจจุบัน
บัลเลต์ถูกนำไปยังฝรั่งเศส ในศตวรรษที่ 16
โดย แคทรีน เดอร์ เมดีซี
พระชายาชาวอิตาลีของพระเจ้าเฮนรี่ที่สอง
เมื่อการเฉลิมฉลองกลายเป็นเรื่องฟุ่มเฟือย เช่นเดียวกับการเต้นรำ
ที่ครูสอนเต้นสอนท่วงท่าอันซับซ้อน ให้กับขุนนางรุ่นเยาว์
และพื้นฐานของเรื่องราว ก็ให้แกนเรื่องหลักแบบเดียวกัน
จุดสนใจถูกทำให้เปลี่ยนจากการเข้าร่วม ไปเป็นการแสดง
และรูปแบบที่ต้องการเครื่องประดับ อย่างที่การละครมากขึ้น
ดังเช่น ฉากที่ถูกออกแบบมาอย่างมืออาชีพ
และพื้นหรือเวทีที่ถูกยกให้สูงขึ้นเล็กน้อย ที่มีม่านและปีกทางด้านข้าง
แต่ในศตวรรษที่ 17 ในราชวังของพระเจ้าหลุยส์ที่สิบสี่
บัลเลต์ถูกปรับปรุงให้เป็นศิลปะ ในแบบที่เรารู้จักกันทุกวันนี้
พระเจ้าหลุยส์เองก็เคยฝึกบัลเลต์ ตอนยังทรงพระเยาว์
บทแรกของพระองค์เมื่อมีพระชนมายุ สิบห้าชันษา คือเทพดวงอาทิตย์อะพอลโล
เป็นบทหลัก ของบัลเลต์ที่เล่นกันในยุคของพระองค์
มันยังทำให้พระองค์ได้ชื่อว่า กษัตริย์ดวงอาทิตย์
ด้วยฉลองพระองค์สีทองอร่าม และรูปแบบการเต้นนำที่อลังการ
ที่ส่งเสริมแนวคิดที่ว่า กษัตริย์เป็นผู้ปกครองที่มาจากเทพ
พระเจ้าหลุยส์ยังแสดงอีก 80 บทบาท ในการแสดงบัลเลต์ใหญ่ ๆ 40 เรื่อง
ไม่ว่าจะเป็นผู้นำที่ยิ่งใหญ่
หรือบางครั้งก็เล่นบทรองหรือบทตลก
แล้วกลับเข้ามาเล่นเป็นตัวนำในตอนจบ
พระองค์ฝึกบัลเลต์ทุกวัน
เช่นเดียวกับการฝึกฟันดาบและขี่ม้า
และด้วยตัวอย่างนี้
การเต้นรำได้กลายเป็นความสามารถที่สำคัญ สำหรับบุรุษในยุคนั้น
แต่สิ่งหลักที่พระเจ้าหลุยส์ที่สิบสี่มอบให้กับ วงการบัลเลต์ ไม่ใช่ในฐานะนักแสดง
พระองค์ก่อตั้งรอยัล แอคาเดมี ออฟ เดนส์ ในปี ค.ศ. 1661
ซึ่งเปลี่ยนการควบคุมบัลเลต์ โดยสมาคมท้องถิ่นเป็นวังหลวง
ในฐานะผู้อำนวยการ
พระองค์ให้ครูบัลเลต์ส่วนพระองค์ และเพื่อนนักแสดง
ปิแอร์ โบแชมป์
ผู้วางระบบตำแหน่งหลักของร่างกายทั้งห้า ที่ยังใช้กันอยู่ในปัจจุบัน
จากความร่วมมือกับ ฌ็อง-บาติสต์ ลูว์ลี
ผู้อำนวยการของรอยัล มิวสิค แอคาเดมี
และนักประพันธ์เลื่องชื่ออย่าง มอลีแยร์
โบแชมป์ ช่วยทำให้บัลเลต์ เป็นการแสดงที่น่าตื่นตา
และในปี ค.ศ. 1669 โรงเรียน สำหรับบัลเลต์โดยเฉพาะก็ถูกสร้างขึ้น
ปารีส โอเปรา บัลเลต์ ยังมีอยู่จนถึงทุกวันนี้ ในฐานะคณะบัลเลต์ที่เก่าแก่ที่สุดในโลก
บัลเลต์ออกห่างจากวังหลวง ไปสู่โรงละคร
และอยู่รอดจากปฏิวัติและเปลี่ยนแปลง ทางประชาธิปไตย
ที่ตามมาในศตวรรษหลังจากนั้น
ด้วยการปรากฏของการเคลื่อนไหวที่เย้ายวนใจ
เรื่องราวแฟนตาซีและเรื่องเล่าพื้นบ้าน กลายเป็นรูปแบบที่พบได้ทั่วไป
และถึงแม้ว่าอิทธิพลของบัลเลต์ ในฝรั่งเศสจะเสื่อมลง
ประเทศอื่น ๆ อย่าง รัสเซีย
ก็เข้ามามีบทบาทหลักในการพัฒนามันต่อไป
โชคดี ที่ทุกวันนี้ พวกเราส่วนใหญ่ ไม่ต้องเรียนการเดินที่แสนซับซ้อน
เพื่อที่จะเข้าสังคมในงานแต่งงาน
แต่ว่า เรายังสามารถไปยังโรงละคร เพื่อดูเหล่ามืออาชีพ
ที่ใช้เวลาในการฝึกซ้อมอย่างหนักมาทั้งชีวิต
เพื่อแสดงความสามารถ ที่คงไม่มีใครคาดคิดในยุคของพระเจ้าหลุยส์ที่สิบสี่
En küçük el hareketinden
odanın karşı tarafına yürümeye kadar her hareketin
ve mobilyanın etek boyuna
kadar her görsel detayın, karmaşık bir kurallar
dizisine göre düzenlendiği bir parti hayal edebilir misin??
Yüzyıllarca, Avrupalı soylular için bu adetler sıradan birşeydi.
Bunların modası geçse de,
bu bileşenleri tanıdık bir ad altında görmeye devam ediyoruz:
Bale.
Bale, İtalyanca "balletto" yani küçük dans sözcüğünden gelir.
Kökleri Rönesans İtalya'sına dayanmaktadır ve aristokratik toplantılarda yapılan
sosyal danslarla koreografiye dayalı gösterinin bir bileşimidir.
Bale, birçok açıdan saraydaki insanları uygun davranış sergilemeleri
için kontrol etmenin bir yoluydu.
İnsanların adım atma, baş selamı verme, el ele tutuşma biçimlerini belirliyordu.
Bale ayrıca, bir kişinin giyiminden
kralla ilişkisine göre nerede yürüyüp oturabileceğine hükmeden kurallar içerir.
Zamanla bale, saray yaşamının ana unsurlarından biri haline geldi
ve kurallarının doğru kavranması, birinin saraydaki başarısını belirler hale geldi.
Saray el kol hareketlerinin çoğu, modern bale tekniklerinde hâlâ görülebilir.
Bale Fransa'ya 16. yüzyılda,
Kral II. Henry'nin İtalyan karısı,
Catherine de' Medici tarafından getirilmiştir.
Kutlamalar daha aşırıya kaçtıkça dans da daha ileri gitmiştir.
Genç soylulara karmaşık adımlar öğreten dans hocaları
ve birleştirici bir tema sağlayan hikaye unsurları ile.
Zamanla, odak noktası katılımdan performansa kaydı
ve bale türü daha dramatik öğeler kazandı.
Profesyonelce tasarlanmış setler
ve yerden hafifçe yüksek, perdeleri olan bir platform ya da sahne gibi.
Ama balenin bugün bildiğimiz sanat haline gelmesi
17. yüzyılda XIV. Louis'nin sarayında oldu.
Louis'nin kendisi de çocukluğundan beri bale eğitimi almaktaydı.
On beş yaşında, Güneş Tanrısı Apollo olarak oynadığı ilk rolü,
balenin onun hükümdarlığında ana rolde olacağını gösteriyordu.
Ayrıca bu rol, ona Güneş Kralı ünvanını kazandırdı.
Muhteşem altın kostümü ve kralın ilahî olarak takdir edilmiş
bir yönetici olduğu fikrini destekleyen koreografisi nedeniyle.
Louis 40 büyük balede, 80 rol oynayarak baleye devam etti;
bazen görkemli başrol olarak,
bazen de sonda başrol olarak ortaya çıkmadan önce
daha küçük ya da komik rollerde oynayarak.
Günlük bale eğitiminin yanısıra,
eskrim ve binicilik eğitimi de alıyordu.
Onun örneğiyle,
dans etmek, çağın erkekleri için temel bir beceri haline geldi.
Ama XIV. Louis'nin baleye ana katkısı icracı olarak değildi.
1661'de Kraliyet Dans Akademisini kurması ile
balenin kontrolü yerel loncalardan kraliyet sarayına geçti.
Louis, akademinin
yöneticisi olarak kendi bale hocası ve sıkça da dans partneri olan
Pierre Beauchamp'i görevlendirdi.
Beauchamp, balede bugün de kullanılan beş vücut pozisyonunu sistemleştirmiştir.
Kraliyet Müzik akademisi'nin yöneticisi
Jean-Baptiste Lully
ve ünlü oyun yazarı Molière ile işbirliği içinde olan
Beauchamp, balenin ihtişamlı bir temsil haline gelmesini sağlamıştır.
1669'da da ayrı bir bale akademisi kurulmuştur.
Paris Opera Balesi bugün dünyadaki en eski bale kumpanyası olarak yaşamaktadır.
Bale, kraliyet sarayından uzaklaşarak tiyatroda yaşamını sürdürüp
sonraki yüzyılda takip eden
demokratik devrim ve reformları atlatmıştır.
Romantik akımla birlikte
hayali ve folklorik temalar balede sıradan motifler haline gelmiştir.
Fransa'da balenin etkisi azalırken
Rusya gibi başka ülkeler
balenin gelişiminde büyük rol oynamıştır.
Şanslıyız ki, bugün pek çoğumuz karmaşık bir dizi adım öğrenmek zorunda değiliz,
sadece bir düğünde sosyalleşmek için.
Onun yerine tiyatroya gidip hayatını titizlikle baleye adamış,
XIV. Louis zamanında hayal edilemeyecek
beceriler gösteren profesyonelleri izlemeye gidebiliriz.
Чи можете Ви уявити вечірку, де кожний рух,
від найменших жестів до пересічення кімнати,
кожну видиму деталь,
від меблів до довжини одягу,
регулює складна система правил та процедур?
Протягом століть такі ритуали були рутинними для європейської знаті.
І хоча вони вийшли з моди,
ми віддаємо шану її складовим, під відомою назвою:
балет.
Балет, від італійського "балетто", чи маленький танок,
зародився в Італії, в період Ренесансу, як суміш соціальних танців
та хореографічних демонстрацій на аристократичних зборах.
У багатьох проявах це була можливість контролювати людей в суді
за допомогою прийнятних форм поведінки,
як-от манера ходи, поклонів, чи потискання руки.
Вона також включала правила, що регулювали все, починаючи від одягу,
аж до відстані, на яку можна підходити чи сидіти відносно короля.
З часом вивчення балету стало центральним елементом придворного життя,
а відповідне розуміння етикету могло сприяти чи знищити успіх дворянина.
Багато придворних жестів і досі можна побачити у сучасних балетних техніках.
У Францію балет принесла у 16 столітті
Катерина Медічі,
італійська дружина короля Генрі ІІ.
У той час як святкування ставали все пишнішими, те ж відбувалося і з танцем.
Вчителі танців навчали молоду знать відпрацьовувати кроки,
а елементи сюжету забезпечували єдину тему.
Акцент змістився від участі до виконання,
а форма вимагала більше театральних атрибутів,
як-от професійно розроблені декорації
та ледь припіднята платформа чи сцена зі шторами та кулісами.
Однак саме у 17 столітті при дворі Людовіка XIV
балет перетворився у форму мистецтва, яка відома нам сьогодні.
Сам Людовік із дитинства навчався балету.
Його рання роль бога сонця Аполлона у 15 років
заклала центральну роль балету, яку він відігравав за правління Людовіка.
Це стало підставою, щоб його називали Король-Сонце,
з його розкішним костюмом золотого кольору та хореографією,
що популяризували ідею того, що король - помазаник Божий.
Людовік виконав 80 ролей у 40 головних балетних постановках,
у ролі величного лідера,
або виконуючи іноді другорядні чи комедійні ролі
перед тим, як з’явитися у головній ролі наприкінці.
Він щоденно займався балетом,
як і фехтуванням та їздою верхи.
Завдяки його прикладу,
вміння танцювати стало важливим навиком усіх джентльменів тієї епохи.
Однак головний вклад Людовіка XIV у балет був не у якості танцівника.
Заснована ним Королівська академія танцю у 1661 році
передала керування балетом від місцевих гільдій королівському двору.
Як голова академії,
він призначив особистого балетмейстра та частого партнера по сцені,
П’єра Бошана,
кодифікувати 5 основних позицій тіла, які використовуються й до сьогодні.
У ході співпраці Жана-Батіста Люллі,
директора Королівської музичної академії,
відомого драматурга Мольєра
та Бошана їм вдалося перетворити балет на величну виставу.
У 1669 було засновано окрему академію балету.
Паризька опера балету і до сьогодні є найстарішою балетною трупою у світі.
Балет переїхав із королівського двору до театру
та пережив демократичні революції і реформи,
які відбулися в наступному столітті.
Із початком романтичного руху,
фантастичні і фольклорні теми стали звичайними мотивами.
І хоча у Франції вплив балету послабився,
інші країни, наприклад, Росія,
відіграли головну роль у його подальшому розвиткові.
На щастя, сьогодні більшості із нас не потрібно вивчати складні рухи
для того, щоб спілкуватися на весіллі.
Замість цього ми можемо піти в театр, щоб побачити професіоналів,
які проводять своє життя важко тренуючись,
щоб виконувати рухи, про які у часи Людовіка XIV не мали й уявлення.
Bạn có thể tưởng tượng một buổi tiệc mà mọi chuyển động,
từ những cử chỉ nhỏ nhất ngang qua căn phòng,
với tất cả trực giác,
từ nội thất đến độ dài những chiếc váy,
bị chi phối bởi một hệ thống các quy tắc phức tạp?
Từ nhiều thế kỉ, những nghi lễ đó đã áp dụng với giới quý tộc châu Âu.
Và khi điều đó đã lỗi thời,
chúng ta nhận ra mọi thứ đó đều có một cái tên quen thuộc:
ballet.
Ballet, từ tiếng Ý "balletto," hoặc điệu nhảy đơn giản,
có nguồn gốc từ thời Phục hưng Ý như một kết hợp giữa giao tiếp và khiêu vũ
và như một buổi gặp mặt của giới quý tộc.
Trong nhiều khía cạnh, có nhiều cách để kiểm soát người ra tòa
chấp nhận được hành vi,
như cách chấp nhận hành động bước, cúi đầu hay bắt tay người khác.
Quy định này cũng liên quan đến mọi thứ từ trang phục
cho đến nơi mà mọi người có thể đi, ngồi trước nhà Vua.
Từ lâu, học ballet đã trở thành một phần quan trọng với cuộc sống trong tòa án,
và nắm bắt các nghi thức hay phá vỡ thành công của một cận thần.
Những cử chỉ trong tòa án cũng có thể được thấy trong ballet hiện đại.
Ballet được truyền bá đến Pháp trong thế kỉ 16
bởi Catherine de' Medici,
người vợ người Ý của Vua Henry II.
Khi lễ kỉ niệm trở nên sang trọng hơn, họ đã khiêu vũ,
cùng với các thầy dạy khiêu vũ xây dựng những bước nhày quý tộc
và những câu chuyện luôn có chủ đề thống nhất.
Sự tập trung chuyển từ sự tham gia đến buổi trình diễn,
và hình thức gồm nhiều cạm bẫy sân khấu,
như là thiết kế chuyên nghiệp
và làm rực sáng sân khấu với rèm và những đôi cánh.
Nhưng ở trong tòa Louis XIV vào thể kỉ 17
ballet đã được gọi là nghệ thuật như chúng ta biết ngày nay.
Bản thân Louis đã được huấn luyện ballet từ lúc nhỏ.
Anh ấy như thần Apollo ở độ tuổi 15
trở thành người quan trọng sẽ nhảy ballet trong suốt triều đại của mình.
Anh ấy còn được gọi là Vua Mặt Trời,
với vũ đạo và trang phục lộng lẫy của mình
điều đó thúc đẩy ý tưởng vua như người cai quản thần thánh.
Louis sẽ diễn 80 vai với 40 điệu ballet,
và cũng là một vai chính,
hoặc đôi khi chỉ là những vai nhỏ
trước khi trở thành vai chính vào cuối buổi diễn.
Anh ấy tập luyện ballet mỗi ngày,
như là một chàng trai cưỡi ngựa,
và qua ví dụ đó,
khiêu vũ trở thành kĩ năng bắt buộc với quý ông trong kỷ nguyên.
Nhưng Louis XIV không xây dựng ballet như là một diễn viên.
Anh ấy thành lập Học viện khiêu vũ hoàng gia năm 1661
đưa ballet trở thành điệu nhảy hoàng gia.
Như một đạo diễn,
ông đã truyền điệu ballet cá nhân cho nhiều bạn nhảy.
Piere Beauchamp,
người hệ thống hóa năm vị trí cơ thể mà vẫn sử dụng ngày nay.
Thông qua sự hợp tác với Jean-Baptiste Lully,
đạo diễn của Học viện âm nhạc hoàng gia,
và là tác giả của Molière,
Beauchamp giúp phát triển ballet lớn hơn.
Năm 1669, một học viện ballet được thành lập.
Paris Opera Ballet nay được coi là trường ballet lâu đời nhất trên thế giới.
Ballet từ điệu nhảy hoàng gia đến sân khấu
và đã sống sót sau cuộc cách mạng dân chủ và cuộc cải cách
điều đó đã truyền đến thế kỉ sau.
Với sự phát triển những điệu lãng mạn,
và văn hóa dân gian đã trở thành mô típ thông thường.
Và qua sự uyển chuyển của ballet ở Pháp,
ở nhiều quốc gia khác, như là Nga,
là một vai trò quan trọng cho sự phát triển sau này.
May mắn thay, ngày nay chúng ta không cần học đầy đủ các bước
chỉ để giao tiếp ở đám cưới.
Thay vào đó, ta có thể tới nhà hát coi những người chuyên nghiệp
người dành cuộc đời luyện tập nghiêm chỉnh
để biểu diễn những kỳ công được tạo dựng ở thời Louis XIV.
你能想象在一场派对上， 每一个动作，
不管是轻微摆个姿势， 还是走过整个房间，
所见之处每一细节，
不管是家具还是裙摆长度，
都要遵循一套复杂的规则程序？
几个世纪以来， 这些礼节都是欧洲贵族的家常便饭。
即使这些礼节现已退出历史舞台，
我们仍能在一个 熟悉的舞台上认出他们：
芭蕾舞。
芭蕾一词，源于意大利语里的 “balletto”，小舞蹈的意思，
起源于文艺复兴时的意大利， 是贵族聚会上
交际舞和编排舞蹈的融合。
从多方面来说， 它用以保证宫中人士
行为举止得体，
比如如何迈步、鞠躬、牵手。
同时还有关于衣着装扮，
国王在场时他人行走、坐位的规定。
久而久之，学习芭蕾 成为了宫廷生活的重中之重，
对宫中规矩的掌握程度 甚至可决定你宫廷生涯的成败。
许多宫廷中的姿势 仍能在现代芭蕾舞技巧中看到。
在16世纪， 有人把芭蕾舞带到法国
她是凯瑟琳·德·美第奇，
亨利二世国王的意大利籍妻子。
随着庆典日益奢华， 舞蹈也华丽起来，
舞蹈大师为年轻贵族精心排舞
加入故事情节来统一舞蹈主题。
舞蹈重心从参与转变为表演，
而且表演形式也更加戏剧化，
如专业设计的布景，
有些舞台稍微抬高， 有些舞台配有帷幕和侧面待场区。
不过直到17世纪， 在路易十四国王的宫廷
芭蕾舞才完善成为 我们今天所知的艺术形式。
路易十四自小就接受芭蕾舞训练。
他在十五岁时 出演过太阳神阿波罗，
因此巩固了芭蕾舞 在他的统治时期中的重要地位。
这也为他赢得了太阳王的称号，
用他的壕金服饰和华丽编舞
昭告天下自己就是 天之骄子、九五之尊。
路易十四担任过 40部大型芭蕾舞剧中的80个角色，
有时是气场逼人的主角，
有时是小角色或谐星配角，
为最终主角登场作铺垫。
他每天练习芭蕾舞，
也练习击剑和骑术，
他以身作则，
使舞蹈成为当时绅士的必备技能。
不过路易十四对芭蕾的主要贡献 不是因为他的表演，
而是他在1661年创立了皇家舞蹈学院，
将对芭蕾的掌控权 从地方同业协会转移到了宫廷之中。
身为院长，
他委派其个人芭蕾舞老师及老搭档，
皮耶尔·波尚任职，
波尚编排的 五个芭蕾舞基本姿势也沿用至今。
通过与让·巴普蒂斯特·吕丽，
即皇家音乐学院院长，
及著名剧作家莫里哀的合作，
波尚将芭蕾舞发扬光大。
在1669年， 另一家芭蕾舞学院成立了。
巴黎歌剧院芭蕾舞团开办至今， 是世界上最古老的芭蕾舞团。
芭蕾舞也走出宫廷来到了剧场，
逃过了下一世纪民主革命和改革
动荡不安的年月。
随着浪漫主义运动的来临，
一些民间传说和怪谈成了常见的主题。
虽然芭蕾舞在法国的影响力式微，
但其他国家，比如俄罗斯，
对芭蕾舞继续发扬光大 产生了重要的影响。
幸好现在我们不必学习复杂的舞步，
只为在婚礼上交际。
取而代之的是， 我们可以走进剧场
观赏专业舞者令人惊叹的表演， 台下十年功，台上一分钟，
现在芭蕾舞者的技艺， 路易十四恐难望其项背。
你可想像在一個宴會中，每個動作
從最細微的手勢到走過房間
和舉目所見的每個細節
從傢俱到裙擺長度
都受一個繁文縟節的系統所約制嗎？
幾世紀以來，這些禮儀 在歐洲貴族是十分普遍
雖然它們已是昨日黃花了
但我們可在這熟悉的用語認出它：
就是「芭蕾」
「芭蕾 Ballet」 詞源於義大利語「balletto」或 小舞蹈
發源於義大利文藝復興時期， 是一種貴族聚會時
社交舞與編舞演出的結合
在許多方面， 它約束人們在宮廷中
舉止行為得宜
例如人們步行、鞠躬 或牽某人的手的方式
它也和一些規定有關， 無論衣著服飾
或與國王同行、同坐時的遠近位置
長久以來，學習芭蕾 變成宮廷生活的重要核心
而是否正確掌握這種禮儀， 也可能決定一位朝臣的成敗
許多這種宮廷舉止 仍可見於現代芭蕾的技巧中
芭蕾在十六世紀時 由 凱薩琳·德·美第奇 帶入法國
她是國王 亨利二世 的義籍妻子
隨著慶典日漸豪華 舞蹈也變得考究
舞蹈老師教小貴族們精緻的舞步
帶入故事情節與表演主題合而為一
其形式重點由「參與」變為「表演」
此時需要更多戲劇的排場
例如專業設計的佈景
以及稍微升起的平臺或舞臺 配有幕簾和兩側後台
但芭蕾是在十七世紀 路易十四 的宮廷
才將它改進成我們今日所熟知的藝術
路易本人從小就接受芭蕾訓練
他早在十五歲時 扮演了太陽神阿波羅
鞏固了芭蕾 在他執政時期的重要地位
這也為他贏得了「太陽王」的美名
他的金色華麗戲服以及舞蹈編排
提昇了君權神授的觀念
路易後來在四十個重要芭蕾表演中 演過八十個角色
有時演威風的主角
有時先扮演小角色或滑稽角色
終場脫穎而出變為主角
他每天接受芭蕾、
擊劍及騎馬的訓練
經由他的榜樣
舞蹈變為當時所有紳士必備的技藝
但路易對芭蕾的主要貢獻 並非作為表演者
他於 1661 年創立了「皇家舞蹈學院」
將芭蕾的掌控權 由民間團體轉到皇家宮廷
院長職位
他任命自己私人芭蕾老師 同時也是多次表演舞伴
皮埃爾·博尚 擔任
他彙整五個主要芭蕾舞姿勢， 沿用至今
透過和皇家音樂學院的院長 家尚-巴迪斯堤·盧利
及著名劇作家 莫里哀 的合作
博尚 幫芭蕾發展為華麗壯觀的演出
1669 年，成立另一個芭蕾舞蹈學院
「巴黎歌劇院芭蕾舞團」至今仍在， 是世界最古老的芭蕾舞團
芭蕾由皇家宮廷轉移到劇院
也熬過了民主革命 以及隨後在下個世紀中的革新
隨著浪漫主義運動的出現
幻想及民間故事的題材 變為一般表演主軸
雖然芭蕾舞的影響力 在法國步入了衰落
但其他國家，例如俄羅斯
則扮演重要角色， 將它進一步發揚光大
幸好，現在我們多數 不需要學習這套複雜舞步
只為到婚禮作社交活動
反倒是我們可以到劇院 欣賞專業舞者
他們花無數時間接受嚴格訓練
表演那連路易十四時代 也望塵莫及的精彩演出
翻譯：Ann Chen