Eu sunt de profesie arhitect.
În această poză puteți vedea orașul meu natal,
Beijing, China.
Beijingul vechi este ca o grădină foarte frumoasă,
în care puteți vedea multă natură.
Când eram copil,
am învățat să înot în acest lac
și urcam munții în fiecare zi după școală.
Dar odată cu înaintarea în vârstă,
am construit clădiri din ce în ce mai moderne.
Și toate arată la fel.
Toate arată ca niște cutii de chibrituri.
De ce sunt clădirile și orașele moderne pline de aceste forme pătrățoase?
În această fotografie, vedeți de fapt două orașe.
Cel din stânga este New York,
iar cel din dreapta este Tianjin,
un oraș chinezesc care e în construcție.
Ele au zgârie-nori foarte similari.
Poate că respectă același principiu.
Știți, concurează pentru densitate,
pentru mai mult spațiu,
concurează pentru eficiență.
Prin urmare, arhitectura modernă
devine un simbol al capitalului și al puterii.
Orașele chinezești construiesc mult,
și de asemenea,
nu doar că ele concurează pentru spațiu și înălțime,
ci învață mult și din strategiile urbane din America de Nord
și de asemenea, repetă mult de la un oraș la altul.
Aici, noi le numim 1.000 de orașe cu o singură față.
Deci, ca arhitect în China,
trebuie să mă întreb: ce pot face în această privință?
Într-o zi, mergeam pe stradă
și am văzut oameni care vindeau pește.
Puneau peștele într-un rezervor cubic.
Așa că îmi puneam aceeași întrebare:
de ce un spațiu cubic pentru pește?
Le place spațiul cubic?
(Râsete)
Evident nu.
Poate că spațiul cubic, arhitectura cubică,
este mai ieftin, este mai ușor de făcut.
Deci, am făcut această mică cercetare,
am pus o cameră foto și am încercat să observ cum se comportă peștii
în acest spațiu cubic.
Și atunci am descoperit că probabil nu erau fericiți.
Spațiul cubic nu era casa perfectă pentru ei,
așa că am decis să proiectez un nou rezervor de pește pentru ei.
Cred că ar trebui să fie mai organic,
ar trebui să fie un spațiu mai fluid în interior.
Interioare mai complexe.
Cred că ar trebui să se simtă mai fericiți trăind în acest spațiu,
dar nu aș putea ști, pentru că ei nu vorbesc cu mine.
(Râsete)
Dar după un an,
am avut oportunitatea de a proiecta această clădire reală pentru oameni.
Aceasta este de fapt o pereche de turnuri
pe care le-am construit în Mississauga, un oraș în afara Toronto.
Oamenii le numesc Turnurile Marilyn Monroe.
(Râsete)
Datorită curbelor lor.
Ideea era să construim un turn,
un turn înalt, rezidențial, dar nu o cutie.
Este inspirat mai mult din natură,
cu dinamica soarelui și a vântului.
După ce am terminat de proiectat primul turn,
ne-au spus:
„Nu trebuie să proiectați un al doilea,
repetați același design,
și vă plătim de două ori.”
Dar eu am spus: „Nu puteți avea două Marilyn Monroe acolo”.
Iar natura nu se repetă niciodată,
deci acum avem două clădiri care pot dansa împreună.
Îmi pun această întrebare:
„De ce, în orașul modern,
noi credem adesea că arhitectura este o mașină, o cutie?”
Așadar, acum vreau să văd cum priveau oamenii natura în trecut.
Analizând acest tablou tradițional chinezesc,
am descoperit că deseori amestecau
naturalul și artificialul, făcut de om, într-un mod foarte dramatic,
și creau acest peisaj emoționant.
Deci, în orașul modern, întrebarea mea este:
„Există vreo cale prin care să nu separăm clădirile și natura,
ci să le combinăm?”
Există un alt proiect pe care l-am construit în China.
Este un complex rezidențial destul de mare.
Este situat într-un cadru natural foarte frumos.
Să fiu sincer, prima dată când am vizitat locul,
era prea frumos.
Și aproape că am decis să resping proiectul
pentru că mă simțeam ca un criminal să fac ceva acolo.
Nu vreau să devin un infractor.
Dar al doilea meu gând a fost:
„Dacă nu aș face-o,
ei ar pune oricum turnuri urbane standard acolo.”
Și asta ar fi păcat.
Așa că am decis că trebuie să încerc.
Modul în care am făcut asta a fost
să urmăm liniile de contur ale munților existenți,
am luat aceste linii și apoi le-am transpus într-o clădire.
Deci turnurile respective iau de fapt formele
și geometriile de la natură.
Deci fiecare clădire are o formă diferită,
o dimensiune diferită, o înălțime diferită.
Și ele devin extensia naturii
acolo unde sunt situate.
Și știți,
oamenii cred că folosim computerul uneori
pentru a proiecta acest tip de arhitectură,
dar de fapt folosesc foarte multe schițe de mână,
pentru că îmi place dezordinea din schițele de mână.
Ele pot purta un fel de emoții
care nu pot fi realizate de computere.
Arhitectura, oamenii și natura pot exista împreună,
și au o relație bună în această fotografie.
De fapt, acest tip din fotografie este un arhitect din echipa noastră.
Cred că se bucură de peisajul frumos al naturii,
și se simte ușurat că nu face parte dintre infractori...
(Râsete)
în cele din urmă.
Întorcându-ne la oraș,
în Beijing, ni s-a cerut să proiectăm aceste turnuri urbane.
Am făcut acest model.
Este un model arhitectural,
arată ca un mini munte cu mini văi.
Am pus acest model pe masă și l-am udat în fiecare zi.
Și ani mai târziu, am finalizat această clădire.
Puteți vedea cum schița mea de mână
se transpune în clădirea reală.
Și arată destul de asemănătoare.
Arată ca un munte negru.
Așa se vede această clădire în oraș.
Este la marginea acestui frumos parc.
Este diferită, foarte diferită de clădirile din jur,
pentru că alte clădiri încearcă să construiască un zid în jurul naturii.
Dar ce încercăm noi să facem aici
este să facem clădirea în sine ca parte a naturii,
astfel putem extinde natura din parc în oraș.
Deci asta a fost ideea.
Un critic de artă chinez a desenat acest tablou.
A pus clădirea noastră în acest tablou.
Puteți vedea că există un munte negru, minuscul?
Asta arată foarte bine în acest tablou.
Cu toate acestea, în această realitate,
designul nostru a fost contestat
că arată atât de diferit de ceea ce-i împrejur.
Mi-au cerut să-mi modific designul,
fie culoarea, fie forma,
pentru a face clădirea să se potrivească mai bine contextului.
Deci întrebarea mea a fost:
„De ce se potrivește acest context tradițional, natural,
mai bine decât realitatea?”
Poate este ceva în neregulă cu realitatea.
Ceva în neregulă cu contextul.
În extremitatea nordică a Chinei,
am construit de asemenea acest teatru de operă.
Este un teatru de operă lângă râu,
în parcul umed.
Așa că am decis să facem această clădire ca parte din peisajul înconjurător
și să se îmbine cu orizontul.
Clădirea arată literalmente ca un munte de zăpadă.
Oamenii se pot plimba pe clădire.
În timpul zilei sau când nu sunt spectacole,
oamenii vin aici, se pot bucura de priveliști
și își pot continua călătoria din parc
pe clădire.
Când ajung pe acoperiș,
există un amfiteatru care încadrează cerul,
unde pot cânta la cer.
În interiorul operei,
avem acest hol cu multă lumină naturală,
se pot bucura și de acest spațiu semi-interior-exterior,
și pot admira frumoasa priveliște din jurul lor.
Am construit mai mulți munți,
și aici încerc să vă arăt
o clădire care cred că arată ca un nor.
Este Muzeul de Arte Narative Lucas
care se construiește în orașul Los Angeles.
Este un muzeu creat de George Lucas,
creatorul filmelor „Star Wars”.
De ce o clădire care arată ca un nor?
Pentru că eu cred, îmi imaginez, că norul este misterios.
Este natural.
A fost ireal când acest element natural a aterizat în oraș.
Te face să te simți curios,
și să vrei să-l explorezi.
Deci în acest fel clădirea a aterizat pe pământ.
Prin ridicarea acestui muzeu,
făcându-l să plutească deasupra solului,
putem elibera mult din peisajul și spațiul de sub clădire.
Și atunci putem, în același timp,
să creăm această grădină deasupra clădirii
pe care o puteți vizita și vă puteți bucura de priveliște.
Acest muzeu va fi finalizat în anul 2022,
și sunteți cu toții invitați după finalizare.
După construirea tuturor acestor munți și nori,
acum construim acești vulcani
înapoi în China.
Acesta este de fapt un imens parc sportiv
cu patru stadioane în el,
cu un stadion de fotbal cu 40.000 de locuri.
Deci este un proiect foarte mare.
Și precum vedeți din această fotografie,
cu greu puteți spune unde există clădire și unde există peisaj.
Deci clădirea devine un peisaj.
Chiar devine un teren artistic,
unde oamenii se pot plimba în jurul clădirii,
se pot urca pe această clădire
în timp ce rătăcesc prin acest parc vulcanic.
Această imagine prezintă unul dintre spațiile din acești vulcani.
Aceasta este de fapt o piscină
cu lumină naturală care vine de sus.
Ceea ce încercăm să creăm
de fapt este un mediu care estompează granița
dintre arhitectură și natură.
Deci arhitectura nu mai este o mașină funcțională pentru a trăi.
Ea reflectă de asemenea natura din jurul nostru.
Ea reflectă de asemenea sufletul și spiritul nostru.
Deci, ca arhitect, nu cred
că în viitor ar trebui să mai repetăm acele cutii de chibrituri fără suflet.
Cred că ceea ce caut este oportunitatea
de a crea un viitor
al armoniei între oameni și natură.
Mulțumesc frumos!
(Aplauze)