I am going to talk about consciousness.
Why consciousness?
It is curiously a neglected subject
both in our scientific and our philosophical culture.
Why is that curious?
It's most important aspect of our lives for a very simple logical reason,
namely, it is a necessary condition on anything being important in our lives
that we are conscious.
[If] you care about science, philosophy, music, art, whatever,
it is no good if you are a zombie or in a coma, right?
So consciousness is number one.
That's the first reason [that] we are talking about it.
The second reason is that when people do get interested in it,
as I think they should,
they tend to say the most appalling things!
I am not going to attempt to conceal from you
some of the most appalling things that have been said about it;
and even when they are not saying appalling things
[and] they are really trying to do serious research,
well, it's been slow, progress has been slow.
Let me tell you a little bit about some of the difficulties.
When I first got interested in this, I thought
it's a straightforward problem in biology
[so] let's get these brain stabbers to get busy
and figure out how it works in the brain.
I went over to UCSF and talked to all heavy-duty neurologists there
and they showed some impatience,
as scientists often do when you ask them embarrassing questions,
and the thing that struck me
is that a very famous neurobiologist said exasperated:
"Look, in my discipline, it's OK to be interested in consciousness,
but get tenure first!
(Laughter)
I've been working on this for a long time
and now you might actually get tenure
by working on consciousness, and if so, that's a real step forward!
Why then, is this curious reluctance
and curious hostility to consciousness?
I think it's a combination of two features of our intellectual culture
that like to think they are opposing each other
but in fact they share a common set of assumptions.
Consciousness is not a part of the physical world
but it's part of the spiritual world, it belongs to the soul,
and the soul is not a part of the physical world.
That's the tradition of God, the soul, and immortality.
There is another tradition that is opposed to this
but excepts the worst assumption.
That tradition thinks we are heavy-duty scientific materialists,
consciousness is not a part of the physical world,
either it doesn't exist at all or it is something else,
a computer program or some damn fool thing.
(Laughter)
But in any case, it's not part of science!
I used to get in an argument that really gave me a stomachache.
Here is how it went:
"Science is objective, consciousness is subjective,
therefore, there cannot be a science of consciousness."
I love that argument
because it has got a wonderful fallacy of ambiguity
over the concept of objectivity.
And I have already used up too much time
just to clearing my breath, sort of speak,
but I want to get to that.
These twin traditions are paralyzing us,
and it's very hard to get out of these twin traditions,
and I have only one real message in this lecture,
and that is consciousness
is a biological phenomenon, like photosynthesis,
digestion, mitosis, and all that biological phenomena.
And once you accept that,
most, though not all,
of the hard problems about consciousness
simply evaporate!
And I will go through some of them.
I promised you to tell you
some of the outrageous things said about consciousness,
and because of shortage of time, I will only mention four of the worst.
One: "Consciousness does not exist.
It is an illusion, like sunsets."
Science has shown sunsets and rainbows are illusions,
so consciousness is an illusion.
Two: "Maybe it exists, but it is really something else,
it's a computer program running in the brain."
Three: "No, the only thing that exists is really behavior!"
It's embarrassing how influential behaviorism was,
but I will get back to that.
Four: "Maybe consciousness exists,
but it can't make any difference to the world.
How could spirituality move anything?"
And whenever somebody tells me that, I think:
"You want to see if spirituality moves something? Watch!"
I decide consciously to raise my arm and the damn thing goes up.
(Laughter)
(Applause)
Furthermore, we do not say: "It's a bit like the weather in Geneva,
some days it goes up and some days it doesn't go up."
No! It goes up
when I right damn well want it to!
I will tell you how that is possible.
Now, I haven't yet given you a definition,
you can't do this if you don't give a definition.
People always say: "Consciousness is very hard to define."
I think it is rather easy to define
if you are not trying to give a scientific definition.
We are not ready for a scientific definition,
but here is the common sense definition:
consciousness consists of all those states of feelings, or sensations, or awareness;
it begins in the morning when you wake up from a dream,
and it goes on all day, until you fall asleep, or die,
or otherwise become unconscious.
Dreams are a form of consciousness on this definition.
That's the common sense definition, that's our target;
if you are not talking about that, you are not talking about consciousness.
But they think:"Well, that's it!
That's an awful problem!
How can such thing exist as part of the real world?"
And this, if you have ever had a philosophy course,
this is known as the famous "mind-body problem."
I think that has a simple solution to it and I am going to give it to you.
And here it is:
all of our conscious states, without exception, are caused
by lower-level neurobiological processes in the brain.
And they are realized in the brain as higher-level or system features.
It is about as mysterious as the liquidity of water, right?
The liquidity is not an extra juice
squirted out by the H2O molecules,
it's a condition that the system is in.
And just as the jar full of water can go from liquid to solid,
depending on the behavior of the molecules,
so your brain can go from a state of being conscious
to a state of being unconscious,
depending on the behavior of the molecules.
The famous "mind-body problem" is that simple.
But now, we get into some harder questions.
Let's specify the exact features of consciousness
so that we can then answer those four objections that I made to it.
Well, the first feature is it is real and irreducible.
You can't get rid of it.
You see, the distinction between reality and illusion
is the distinction between how things consciously seem to us
and how they really are.
If consciousness seems like...
I like the French "arch", it seems like there's an arch in the sky,
or it seems like the sun is setting over the mountains,
it consciously seems to us
but that's not really happening.
But for that distinction,
between how things consciously seem and how they really are,
you can't make that distinction for the very existence of consciousness.
Because we are the very existence of consciousness:
if it consciously seems to you, that you are conscious,
you are conscious!
(Laughter)
I mean if a bunch of experts come to me and say:
"We are heavy-duty neurobiologists and we've done a study on you Searle,"
and we are convinced you are not conscious.
You're a very cleverly constructed robot."
I don't think: " Well, maybe these guys are right!"
I don't think that for a moment!
Because, I mean, Descartes may have made a lot of mistakes
but he is right about this:
you cannot doubt the existence of your own consciousness.
That's the first feature of consciousness.
It is real and irreducible.
You cannot get rid of it by showing that it's an illusion,
in a way that you can with other standard illusions.
The second feature is this one
that has been such a source of trouble to us.
And that is all of our conscious states
have this qualitative character to them;
there is something that it feels like to drink beer,
which is not what feels like to do your income tax,
or listen to music.
And this qualitative field automatically generates a third feature,
namely, conscious states are by definition subjective,
in the sense that they only exist
as experienced by some human or animal subjects,
some self that experiences them.
Maybe we will be able to build a conscious machine,
[but] since we don't know how our brains do it,
we are not in the position, so far, to build a conscious machine.
Okay, another feature of consciousness
is that it comes in unified conscious fields.
I don't just have the sight of people in front of me,
and the sound of my voice,
and the weight of my shoes against the floor,
but they occur to me as part of one single great conscious field
that stretches forward and backward.
That is the key to understanding the enormous power of consciousness.
And we have not been able to do that in a robot.
The disappointment of robotics derives from the fact
that we don't know how to make a conscious robot,
so we don't have a machine that can do this kind of thing.
The next feature of consciousness
after this marvelous, unified conscious field
is that it functions causally in our behavior.
I gave you a scientific demonstration by raising my hand,
but how is that possible?
How can it be that this thought in my brain
can move material objects?
Well, I will tell you the answer.
--we don't know the detailed answer,
but we know the basic part of the answer--
and that is there are sequences of neuron firings
and they terminate where the acetylcholine is secreted
at the axon end-plates of the motor neurons,
sorry to use philosophical terminology here.
(Laughter)
But when it is secreted
at the axon end-plates of the motor neurons,
a lot of wonderful things happen in the ion channels
and the damned arm goes up.
And think of what I have told you.
One and the same event,
my conscious decision to raise my hand
has a level of description
where it has all of these touchy-feely, spiritual qualities,
--it's a thought in my brain--
but at the same time,
it's busy secreting acetylcholine
and doing all sorts of other things
as it makes its way from the motor cortex
down through the nerves fibers and the arm.
Now, what that tells us is that our traditional vocabularies
for discussing these issues, are totally obsolete!
One and the same event,
has a level of description where's neurobiological,
and another level of description where's mental,
and that's a single event
and that's how nature works,
that's how is possible for consciousness to function causally.
Now, with that in mind,
with going through these various features of consciousness,
let's go back and answer some of those early objections.
Well, the first one I said, was consciousness doesn't exist,
it's an illusion.
Well, I've already answered that
I don't think we need to worry about that.
But the second one, had an incredible influence
and may still be around, and that is
if consciousness exists, it's really something else;
it's really a digital computer program
running in your brain,
and that's what we need to do to create consciousness,
get the right program.
Forget about the hardware, any hardware will do,
provided is rich enough and stable enough to carry the program.
Now, we know that that's wrong.
I mean, anybody who's thought about computers at all
can see that that's wrong.
Because computation is defined as symbol manipulation,
usually thought as 0s and 1s, but any symbols will do.
You get an algorithm
that you can program in a binary code
and that's the defining trait of the computer program.
But we know that's purely syntactical, that's symbolic,
we know that actual human consciousness
has something more than that, it's got a content,
in addition to the syntax, it's got a semantics.
I made that argument,
--oh, my god! I don't want to think about it!--
more that 30 years ago,
but there is a deeper argument implicit in what I've told you.
And I want to tell you that argument briefly, and that is:
consciousness creates an observer independent reality.
It creates a reality of money, property, government,
marriage, CERN, conferences,
cocktail parties, and summer vacations.
And all of those are creations of consciousness.
Their existence is observer-relative.
It's only relative to conscious agents;
that a piece of paper is a money,
or a bunch of buildings is a university.
Now, ask yourselves about computation.
Is that absolute?
Like force, and mass, and gravitational attraction?
Or is it observer-relative?
Well, some computations are intrinsic.
I add two plus two to get four,
that's going on no matter what anybody thinks.
But when I hold out my pocket calculator and do the calculation,
the only intrinsic phenomenon
is the electronic circuit and its behavior.
That's the only absolute phenomenon.
All the rest is interpreted by us.
Computation only exists relative to consciousness.
Either a conscious agent is carrying the computation
or it has a piece of machinery
that admits of a computational interpretation.
That doesn't mean computation is arbitrary,
I spent a lot of money on this hardware,
but we have this persistent confusion
between objectivity and subjectivity
as features of reality,
and objectivity and subjectivity
as features of claims.
And the bottom line of this part of my talk, is this:
you can have a completely objective science,
a science where you make objectively true claims
about a domain whose existence is subjective,
whose existence is in the human brain,
consisting of subjective states or sensations, or feeling, or awareness.
So the objection, that you can't have an objective science of consciousness
because it's subjective, and science is objective,
that's a pun, that's a bad pun on objectivity and subjectivity.
You can make objective claims about a domain that is subjective
in its mode of existence,
and indeed, that's what neurologists do.
You have patients that actually suffered pains
and you are trying to get an objective science of that.
I promised to refute all these guys,
but I don't have an awful lot of time left,
but let me refute a couple more of them.
I said that behaviorism ought to be one of the great embarrassments
of our intellectual culture,
because it's refuted the moment you think about it.
Your mental states are identical with your behavior?
Well, think about the distinction between feeling a pain,
and engaging in pain behavior.
I mean, I won't demonstrate pain behavior
but I can tell you I am not having any pains right now!
So it's an obvious mistake.
Why did they make the mistake?
The mistake was, and you go back
and ready the literature on this, you can see this over and over,
they think [that] if you accept
the irreducible existence of consciousness,
you're giving up on science,
you're giving up on 300 years
of human progress and human hope and all the rest of it.
And the message I want to leave you with is
consciousness has to become accepted as a genuine biological phenomenon,
as much subject to scientific analysis
as any other phenomena in biology, or, for that matter,
the rest of science!
Thank you very much.
(Applause)
Hablaré de la conciencia.
¿Por qué la conciencia?
Porque es un tema curiosamente descuidado
debido a nuestra ciencia y a nuestra cultura filosófica.
¿Pero por qué es eso curioso?
Es el aspecto más importante de nuestras vidas
por la muy simple y lógica razón,
de que es una condición necesaria para todo lo importante
en nuestras vidas lo de ser conscientes.
Si nos importa la ciencia, la filosofía, la música, el arte, lo que sea,
de nada sirve si eres un zombie o estás en coma, ¿cierto?
Por tanto la conciencia es lo primero.
Esa es la primera razón de la que hablaremos.
La segunda razón es que cuando la gente
se llega a interesar, como creo que deberían,
tienden a decir las cosas más atroces.
No voy a esconderles algunas de las cosas más atroces
que se dicen e incluso cuando no se dicen
e intentan hacer investigación seria.
Bueno, ha sido lento; el progreso ha sido lento.
Permitan que les hablé un poco de algunas de las dificultades.
Cuando en un inicio me interesé, pensé, bueno,
es un problema llanamente de biología.
Dejemos que estos desmanteladores de cerebros se ocupen y averigüen
cómo funciona el cerebro.
Así acudí al UCSF y platiqué con toda
la plana mayor de neurobiólogos ahí,
y se mostraron impacientes,
como a menudo sucede con los científicos
cuando les hacen preguntas embarazosas.
Pero lo que me impresionó,
fue lo que dijo un exasperado neurobiólogo famoso,
"Mira, en mi disciplina está bien interesarse en la conciencia,
¡pero primero obtén la plaza!
(Risas)
He estado trabajando en esto por largo tiempo
y creo que ahora podrían obtener una plaza
si trabajan sobre la conciencia.
Así que este es un verdadero avance.
Entonces ¿por qué hay esta curiosa renuencia
y curiosa hostilidad hacia la conciencia?
Creo que es una combinación de dos aspectos
de nuestra cultura intelectual,
que gusta pensar que se oponen entre sí,
cuando de hecho comparten un conjunto común de supuestos.
La conciencia no es parte del mundo físico,
sino parte de un mundo espiritual, del alma
y el alma no es parte del mundo físico.
Esa es la tradición de Dios, el alma y la inmortalidad.
Existe otra tradición que cree que se opone
pero acepta el peor de los supuestos.
Esa tradición cree que somos materialistas científicos duros:
la conciencia no es parte del mundo físico.
Ya sea que no existe en absoluto o es algo más,
un programa de computadora o de una tontería.
(Risas)
Pero cual sea el caso, no es parte de la ciencia.
Solía trabarme en discusiones que me revolvían el estómago.
Era así:
la ciencia es objetiva, la conciencia es subjetiva,
por tanto no puede haber una ciencia de la conciencia.
Me encanta el argumento
porque tiene la maravillosa falacia de la ambigüedad
sobre el concepto de objetividad.
Y ya usé mucho tiempo, nada más para aclarar la garganta
pero quiero abordarlo.
Estas tradiciones gemelas nos están paralizando.
Es muy difícil extraerse de estas tradiciones gemelas.
En realidad sólo tengo un mensaje en esta ponencia
y es que la conciencia es un fenómeno biológico.
como la fotosíntesis, la digestión, la mitosis
y todos los fenómenos biológicos.
Una vez que aceptan eso,
la mayoría si no es que todos, los problemas difíciles
sobre la conciencia simplemente se evaporan.
Examinaré algunos de ellos.
Les prometo que les contaré
algunas de las barbaridades que se dicen de la conciencia,
que por el tiempo limitado sólo hablaré de las cuatro peores.
Primero: que la conciencia no existe.
Es una ilusión, como las puestas del sol.
La ciencia ha demostrado que las puestas de sol y los arcos iris son ilusiones,
por tanto la conciencia es una ilusión.
Segundo: quizá existe, pero en realidad es algo más;
es un programa de computadora que opera en el cerebro.
Tercero: no, lo único que existe en realidad es el comportamiento.
Es vergonzoso lo influyente que fue el conductismo,
pero volveré a eso después.
Y cuarto: quizá la conciencia exista,
pero no puede hacer mucha diferencia en el mundo.
¿Cómo podría la espiritualidad mover algo?
Cada vez que alguien me dice eso, pienso,
¿quieren ver a la espiritualidad mover algo?
¡Vean! Decido conscientemente subir el brazo
y la maldita cosa sube. (Risas)
(Aplausos)
Además, no decimos, "Bueno, es un poco como la temperatura en Ginebra,
unos días sube y otros días no sube".
No, sube cada vez que me da la gana hacerlo.
Bien, les diré cómo eso es posible.
Hasta ahora no les he dado una definición.
No pueden hacerlo si no le dan una definición,
Siempre dicen que la conciencia es muy difícil de definir.
Más bien pienso que es fácil de definir,
si no intentan darle una definición científica.
No estamos listos para una definición científica,
pero aquí tienen una con sentido común:
la conciencia se compone de todos aquellos estados
de sentimiento, sensación o de alerta,
se activa en la mañana cuando despiertan de un sueño o de soñar
y continúa todo el día hasta que se van a dormir
o mueren o dejan de ser conscientes de alguna otra manera.
Los sueños son una forma de conciencia en esta definición.
Esa es una definición con sentido común; ese es nuestro objetivo.
Si no están hablando de eso, no están hablando de conciencia.
Pero algunos piensan, "Si es eso, es un problema espantoso,
¿cómo puede ser eso parte del mundo real?"
Y si alguna vez toman un curso de filosofía,
esto se conoce como el famoso problema de mente-cuerpo.
Pienso que eso también tiene una simple solución que les daré.
Y es que: todos nuestros estados conscientes,
sin excepción, ocurren por procesos neurobiológicos
de bajo nivel en el cerebro,
que suceden en el cerebro
como funciones de alto nivel de un sistema.
Es tan misterioso como la liquidez del agua, ¿cierto?
La liquidez no es un jugo extra que se extrae
de las moléculas del H₂0,
es una condición en la que está el sistema.
Y así como la jarra llena de agua puede pasar de líquido a sólido
dependiendo del comportamiento de las moléculas,
así su cerebro puede pasar de un estado de estar consciente
a un estado de estar inconsciente,
dependiendo del comportamiento de las moléculas.
El famoso problema mente-cuerpo es así de simple.
Pero ahora nos adentramos a unas preguntas más difíciles,
veamos los rasgos específicos de la conciencia,
tal que podamos contestar esas cuatro objeciones.
que les mencioné.
Bien, el primer aspecto es que es real e irreducible.
No pueden deshacerse de ella.
Verán, la distinción entre realidad e ilusión
es la distinción entre cómo nos parecen las cosas conscientemente
y cómo son en realidad.
Si conscientemente parece que hay
—me gusta en francés "arc-en-ciel"—
como si hubiera un arco en el cielo,
o como si el sol se pusiera en la montañas,
conscientemente nos parece así, pero eso no sucede realmente.
Para esa distinción entre
cómo parecen las cosas conscientemente y cómo son en realidad
no pueden hacer esa distinción por la existencia misma de la conciencia,
porque somos la existencia misma de la conciencia en lo que le concierne;
si conscientemente te parece que estás consciente,
estás consciente. (Risas)
Quiero decir, si un grupo de expertos se me acerca y me dice,
"Somos la plana mayor de la Neurobiología
y hemos hecho un estudio sobre Ud., Searle
y estamos convencidos de que no está consciente,
solo es un robot construido muy inteligente".
No pienso, "Bueno, quizá estos tipos tiene razón".
No pienso eso ni por un momento,
porque, Descartes habrá cometido muchos errores, pero acertó en decir
que uno no puede dudar la existencia de su propia consciencia.
Bien, ese es el primer rasgo de la conciencia.
Es real e irreducible.
No pueden deshacerse de ella con mostrar que es una ilusión
en la forma que lo hacen con otras ilusiones estándares.
El segundo rasgo es,
y que ha sido una fuente de problemas para nosotros,
es que todos nuestros estados conscientes
tienen este carácter cualitativo.
Hay algo que se siente cuando se bebe cerveza
que no es lo que se siente al pagar impuestos,
o al escuchar música y esta sensación cualitativa
automáticamente genera un tercer rasgo,
a saber, los estados conscientes son por definición subjetivos,
en el sentido de que sólo existen
según los experimentan algún sujeto humano o animal,
algún ser que los experimenta.
Quizá podremos construir una máquina consciente,
pero dado que no sabemos cómo lo hacen nuestros cerebros
no estamos en la posición, hasta ahora, de construir una máquina consciente.
Bien, otro rasgo de la conciencia
es que se da en campos conscientes unificados.
Así no sólo tengo la visión de la gente frente a mí
y el sonido de mi voz, el peso de mis zapatos en el piso
estos me ocurren como parte de un solo gran campo consciente
que se extienda hacia adelante y atrás.
Esta es la clave para entender
el enorme poder de la conciencia.
No hemos podido hacer eso en un robot.
La decepción de la robótica deriva del hecho
en que no sabemos cómo hacer consciente a un robot,
no tenemos una máquina que pueda hacer algo así.
El siguiente rasgo de la conciencia,
después de este campo consciente unificado maravilloso,
es que funciona casualmente según nuestra conducta.
Les di una demostración científica al subir la mano,
¿pero cómo es eso posible?
¿Cómo puede ser que este pensamiento en mi cerebro
pueda mover objetos materiales?
Les responderé.
No sabemos la respuesta detallada,
pero sabemos la parte básica de la respuesta,
que es una secuencia de disparos neuronales que terminan
cuando se segrega acetilcolina
en la placa terminal de los axones en las neuronas motoras.
Disculpen la terminología 'filosófica', (Risas)
pero cuando se segrega en las placas terminales
de los axones de las neuronas motoras,
un montón de maravillas ocurren en los canales iónicos
y el maldito brazo se levanta.
Ahora, piensen en lo que les dije.
Uno y el mismo evento,
mi decisión consciente de subir el brazo
tiene un nivel de descripción
que tiene todas estas cualidades espirituales sensibles.
Es un pensamiento en mi cerebro, pero a su vez,
es acetilcolina ocupada segregando
y haciendo todo tipo de cosas
conforme recorre la corteza motriz
hacia las fibras nerviosas del brazo.
Lo que eso nos dice es que nuestros vocabularios tradicionales
para discutir estos temas están totalmente obsoletos.
Uno y el mismo evento tiene un nivel de descripción
donde uno es neurobiológico y en el otro nivel
es mental y eso es un solo evento,
y es así como funciona la naturaleza
así es posible que la conciencia funcione causalmente.
Ahora con eso en mente,
recorriendo los varios rasgos de la conciencia,
regresemos y contestemos algunas de las objeciones previas.
La primera que dije fue que la conciencia no existe,
es una ilusión. A eso ya di respuesta.
No creo que debamos preocuparnos por eso.
Pero la segunda tiene una influencia increíble,
y quizá seguirá teniéndola,
"Si la conciencia existe, si realmente es algo más,
es un programa de computadora digital operando en el cerebro
y eso es lo que necesitamos hacer para crear conciencia,
tener el programa correcto.
Olvídense del hardware, cualquier hardware servirá
siempre y cuando sea lo estable y complejo para correr el programa".
Sabemos que eso está equivocado.
Quiero decir, cualquiera que haya pensado en las computadoras
puede ver que está mal, porque la computación
se define como una manipulación de símbolos,
en general se piensa en ceros y unos pero cualquier símbolo funcionaría.
Tienen un algoritmo que pueden programar
en código binario y ese es el rasgo definitivo
del programa de computadora.
Pero sabemos que eso es enteramente sintáctico, es simbólico.
Sabemos que la conciencia humana real tiene algo más que eso.
Tiene un contenido adicional a la sintaxis,
tiene semántica.
Ese argumento lo hice hace 30,
--Dios mío, no quiero pensar en eso--
hace más de 30 años,
pero hay un argumento profundo implícito en lo que he dicho,
y quiero explicarles ese argumento brevemente:
la conciencia crea una realidad independiente del observador.
Crea una realidad de dinero, propiedad, gobierno,
matrimonio, conferencias del CERN,
fiestas de cóctel y vacaciones de verano
y todas esas son creaciones de la conciencia.
Su existencia es relativa al observador,
es sólo relativo a factores conscientes
que un pedazo de papel sea dinero
o que un montón de edificios conformen una universidad.
Ahora, sobre la pregunta de computación.
¿Es eso absoluto, como la fuerza, la masa y la atracción gravitacional?
¿O es relativa al observador?
Bien, algunas computaciones son intrínsecas.
Sumo 2 + 2 para obtener 4,
eso será no importa lo que piense alguien.
Pero cuando saco mi calculadora de bolsillo
y hago el cálculo, el único fenómeno intrínseco
es el circuito electrónico y su comportamiento.
Ese es el único fenómeno absoluto.
Todo lo demás lo interpretamos nosotros.
La computación sólo existe en relación a la conciencia.
Ya sea que un factor consciente lleva a cabo la computación,
o tiene una pieza de maquinaria que admite interpretación computacional.
Eso no significa que la computación sea arbitraria.
Gasté mucho dinero en este hardware,
pero tenemos esta confusión persistente
entre objetividad y subjetividad como rasgos de la realidad
y objetividad y subjetividad como rasgos de aseveraciones.
El meollo de esta parte de la charla es
que se puede tener una ciencia completamente objetiva,
una ciencia donde hacen aseveraciones objetivamente ciertas,
sobre un dominio cuya existencia es subjetiva.
cuya existencia está en el cerebro humano.
que consiste de estados de sensación subjetiva
o sentimiento o alerta.
Así la objeción de que no se puede tener
una ciencia objetiva de la conciencia
porque es subjetiva y la ciencia es objetiva, es un albur.
Es un juego de palabras entre la objetividad y la subjetividad.
Se pueden hacer aseveraciones objetivas
de un dominio que es subjetivo en su forma de existencia
y en efecto eso es lo que hacen los neurobiólogos.
Quiero decir, tienen pacientes que en verdad sufren dolores,
y se intenta obtener ciencia objetiva de ello.
Prometí refutar a todos estos aspectos
y no queda mucho tiempo,
pero dejen que refute alguno más.
Dije que el conductivismo debía ser
una de los más grandes confusiones de nuestra cultura intelectual,
porque se refuta en el momento en uno lo piensa.
¿Son los estados mentales idénticos al comportamiento?
Piensen en la distinción entre sentir un dolor
y desarrollar un comportamiento doloroso.
No demostraré el comportamiento doloroso, pero les puedo decir
que en este momento no tengo ningún dolor,
es un error obvio, ¿por qué cometieron el error?
El error fue --y pueden revisar
la literatura al respecto, que una y otra vez--
piensan que si aceptan la existencia irreducible
de la conciencia, están renunciando a la ciencia.
Están renunciando a 300 años de progreso humano
y la esperanza humana y todo lo demás.
El mensaje que quiero dejarles,
es que la conciencia tiene que ser aceptada
como un fenómeno genuinamente biológico
tanto como un tema de análisis científico
y como otro fenómeno de la biología,
o para el caso particular, al resto de la ciencia.
Muchísimas gracias.
(Aplausos)
Voi vorbi despre conștiință. De ce ?
Fiindcă, în mod straniu, e un subiect neglijat
atât de cultura științifică, cât și de cea filozofică.
De ce în mod straniu ?
E cel mai important aspect al vieții dintr-un motiv simplu și logic:
să fim conștienți e o condiție necesară pentru tot ce e important în viață.
Dacă îți plac știința, filozofia, muzica, arta,
e inutil, dacă ești un zombi sau în comă.
Deci conștiința e primordială.
Acesta e primul motiv pentru care discutăm despre conștiință.
Al doilea: când oamenii devin interesați de ea, așa cum ar trebui să fie,
au tendința să spună niște lucruri groaznice.
Nu voi încerca să ascund lucrurile îngrozitoare spuse despre conștiință.
Chiar și atunci când oamenii nu spun lucruri groaznice
și încearcă s-o studieze temeinic,
se progresează lent.
Să vă spun câteva ceva despre dificultățile întâlnite.
Când mi-a trezit interesul, am crezut că e o problemă simplă, de biologie,
și că neurochirurgii ar trebui să afle cum funcționează.
Așa că m-am dus la UCSF să discut cu neurologii „de categorie grea”
și au devenit iritați, cum fac savanții când le pui întrebări penibile.
M-a frapat că un neurobiolog celebru a spus exasperat:
„E în regulă să te intereseze conștiința, dar mai întâi obține titularizarea !”
(Râsete)
Studiez asta de mult și cred că acum chiar ai putea obține titularizarea
studiind conștiința, și dacă e așa, e un pas înainte.
De ce există totuși această stranie ezitare și ostilitate față de conștiință ?
Cred că e vorba de două trăsături ale culturii intelectuale,
ce par a fi în contradicție, dar de fapt au în comun același set de ipoteze.
Conștiința nu face parte din lumea fizică, ci din cea spirituală,
ținând de suflet, iar acesta nu face parte din lumea fizică.
Asta e tradiția despre D-zeu, suflet și a nemurire.
Mai e o tradiție, ce pare a fi contrară, dar admite cea mai proastă ipoteză:
suntem adepți ai materialismului, conștiința nu face parte din lumea fizică,
fie neexistând deloc, fie fiind altceva, un soft sau cine știe ce trăsnaie.
În orice caz, nu face parte din știință.
Aveam următoarea dispută ce-mi provoca dureri de stomac:
„Știința e obiectivă, conștiința e subiectivă,”
„deci nu poate exista o știință a conștiinței”.
„Ador” acest argument fiindcă definește ambiguu obiectivitatea.
Am irosit deja prea mult timp doar ca să-mi dreg vocea, ca să zic așa,
dar voi ajunge și la asta.
Aceste tradiții îngemănate ne paralizează,
fiind greu să ne detașăm de ele,
iar conferința mea conține un singur mesaj:
conștiința e un fenomen biologic, ca fotosinteza, digestia, mitoza
și celelalte fenomene biologice, și odată ce accepți asta,
majoritatea chestiunilor dificile legate de conștiință dispar.
Voi prezenta o parte din ele.
V-am promis că voi aminti câteva lucruri revoltătoare spuse despre conștiință,
dar, din cauza lipsei timpului, voi pomeni doar patru dintre ele.
Primul: „Conștiința nu există. E o iluzie, ca apusurile de soare.”
„Știința a demonstrat că apusurile și curcubeiele sunt o iluzie,”
„deci și conștiința e o iluzie”.
Al doilea: „Poate există, dar e altceva, un soft rulând în creier”.
Al treilea: „Singurul lucru ce există cu adevărat e comportamentul”.
E jenant ce influent a fost behaviorismul, dar voi reveni la asta.
Al patrulea: „Conștiința poate exista, dar asta n-are nicio importanță.”
„Cum ar putea spiritul să miște lucrurile ?”
Când aud asta, îmi spun: „Vrei să vezi dacă spiritul mișcă lucruri ? Privește !”
„Hotărăsc în mod conștient să ridic brațul și afurisitul se ridică”.
(Râsete)
Observați că nu spunem că e ca vremea din Geneva,
uneori se ridică, alteori nu, ci se ridică atunci când vreau eu.
Vă voi spune cum e cu putință.
Încă nu v-am oferit o definiție și nu se poate fără o definiție.
Oamenii spun mereu: „Conștiința e greu de definit”.
Eu spun că e ușor, dacă nu încerci să oferi o definiție științifică.
Nu suntem pregătiți pentru așa ceva, dar iată o definiție de bun-simț:
conștiința înseamnă toate stările, sentimentele, senzațiile, percepțiile,
începe de dimineață, când te trezești din vis sau din somn,
și continuă toată ziua, până adormi ori până mori sau devii inconștient.
Visele sunt o formă a conștiinței, conform acestei definiții.
Aceasta e definiția de bun-simț, „ținta” noastră.
Dacă nu vorbești despre asta, nu vorbești despre conștiință.
Însă oamenii se gândesc: „Păi tocmai, e o problemă îngrozitoare !”
„Cum poate așa ceva să facă parte din lumea reală ?”
Dacă ați urmat un curs de filozofie, asta se numește „problema minte - corp”.
Cred că are o soluție simplă. Iat-o:
absolut toate stările conștiente
sunt cauzate de procese neurobiologice de nivel inferior din creier
și sunt caracteristici de nivel superior sau de sistem ale creierului.
E la fel de misterios ca lichiditatea apei.
Aceasta nu e un adaos de lichid produs de moleculele de apă,
ci o stare în care se află sistemul.
Așa cum apa dintr-un vas poate trece din stare lichidă în stare solidă
în funcție de comportamentul moleculelor, tot așa creierul poate trece
din stare conștientă în stare inconștientă în funcție de comportamentul moleculelor.
Atât e de simplă celebra problemă minte - corp.
Acum însă ajungem la probleme mai dificile.
Să specificăm caracteristicile precise ale conștiinței,
pentru a putea răspunde apoi la cele patru obiecții enunțate.
Prima caracteristică: e reală și ireductibilă.
Nu poți face abstracție de ea.
Distincția dintre realitate și iluzie
e cea dintre felul în care ne par a fi lucrurile în mod conștient
și felul în care sunt de fapt.
Ni se pare în mod conștient că există o boltă pe cer
sau că soarele apune dincolo de munți,
dar toate acestea nu se întâmplă în realitate.
Însă distincția dintre felul în care par și cel în care sunt lucrurile
nu poate fi făcută când vine vorba de însăși existența conștiinței.
Fiindcă atunci când e vorba de însăși existența conștiinței,
dacă ți se pare în mod conștient că ești conștient,
înseamnă că ești. (Râsete)
Dacă un grup de experți vine și-mi spune:
„Suntem niște neurobiologi celebri, am realizat un studiu despre tine”
„și suntem convinși că nu ești conștient, ci ești un robot abil construit”,
nu mă gândesc nici măcar o clipă că poate au dreptate,
căci Descartes o fi făcut multe greșeli, dar a avut dreptate în privința asta:
nu te poți îndoi de existența propriei conștiințe.
Aceasta e prima caracteristică a conștiinței: e reală și ireductibilă.
Nu poți face abstracție de ea demonstrând că e o iluzie,
așa cum poți face cu iluziile obișnuite.
A doua caracteristică ne-a dat multă bătaie de cap.
E vorba de faptul că toate stările conștiente au o natură calitativă:
într-un fel te simți când bei bere
și în altul când îți calculezi impozitul pe venit sau asculți muzică.
Din această natură calitativă rezultă cea de-a treia caracteristică:
stările conștiente sunt, prin definiție, subiective,
adică există numai în măsura în care sunt resimțite
de un subiect uman sau animal, de un sine.
Poate vom fi capabili să creăm un robot conștient,
dar, neștiind cum funcționează creierul,
deocamdată nu avem posibilitatea s-o facem.
Altă caracteristică a conștiinței: e alcătuită din câmpuri unificate.
Nu numai că văd oamenii din fața mea, îmi aud sunetul vocii
și simt greutatea pantofilor, ci percep toate aceste senzații
ca parte a unui câmp al conștiinței unic și cuprinzător,
întins în toate direcțiile.
Aceasta e cheia înțelegerii enormei puteri a conștiinței.
N-am reușit s-o facem în cazul roboților.
Dezamăgirea produsă de robotică
constă în faptul că nu știm să creăm un robot conștient,
deci nu avem un aparat care să poate face așa ceva.
Următoarea caracteristică a conștiinței, după uimitorul câmp unificat,
e că funcționează cauzal în cadrul comportamentului.
V-am oferit o demonstrație științifică ridicându-mi mâna,
dar cum e cu putință așa ceva ?
Cum poate un gând din mintea mea să miște obiecte materiale ?
Vă voi răspunde. Nu știm detaliile, însă știm partea esențială:
există secvențe de impulsuri nervoase,
întrerupte acolo unde e secretată acetilcolina,
în terminațiile axonale ale neuronilor motorii.
Scuze că folosesc terminologie filozofică.
Atunci când se întâmplă asta,
se produc minuni în canalele ionice și al naibii braț se ridică.
Gândiți-vă la ce v-am spus !
Unul și același eveniment, decizia conștientă de a-mi ridica brațul,
are un nivel de descriere unde posedă calități sensibile, sufletești,
fiind un gând din mintea mea,
dar, totodată, implică secreția de acetilcolină și diverse alte lucruri,
pe măsură ce-și croiește drum de la cortexul motor
până la fibrele nervoase și la braț.
Asta ne spune că vocabularul obișnuit folosit pentru discutarea acestor probleme
e complet depășit.
Unul și același eveniment are un nivel de descriere
unde e neurobiologic și altul unde e psihic,
dar e un singur eveniment, așa lucrează natura
și așa poate conștiința să funcționeze cauzal.
Ținând cont de asta, de examinarea caracteristicilor conștiinței,
să revenim și să răspundem la obiecțiile de la început.
Prima era: „Conștiința nu există, fiind o iluzie”.
Am răspuns deja la ea, nu ne mai batem capul.
Însă a doua a avut multă influență și poate că încă are:
„Dacă există, conștiința e de fapt altceva, un soft rulând în creier”.
Pentru a crea conștiința, trebuie să avem softul potrivit.
Nu contează echipamentul, merge oricare, dacă e suficient de complex și de stabil
pentru a susține softul.
Știm că e o idee greșită.
Oricine s-a gândit cât de cât la computere vede că e greșită,
fiindcă calculul e definit drept manipularea simbolurilor,
de obicei 0 și 1, dar orice simboluri sunt bune.
Ai un algoritm pe care-l poți programa în cod binar,
aceasta fiind trăsătura definitorie a unui soft.
Însă știm că toate acestea sunt pur sintactice și simbolice,
pe când conștiința umană reală mai are ceva, un conținut,
pe lângă sintaxă, are semantică.
Am susținut acest argument acum 30 de ani, nici nu vreau să mă gândesc cât a trecut,
dar există un argument mai subtil, implicit, și vreau să-l descriu pe scurt:
conștiința creează o realitate independentă de observator.
Creează o realitate materializată în bani, avere, guvern, căsnicie,
CERN, conferințe, petreceri și concedii.
Toate astea sunt creații ale conștiinței. Existența lor e relativă la observator.
Numai relativ la agenți conștienți o bucată de hârtie înseamnă bani
sau un grup de clădiri e o universitate.
Dar calculul ? E ceva absolut, ca forța, masa, atracția gravitațională ?
Sau e relativ la observator ?
Unele calcule sunt intrinseci. Adun 2 cu 2 ca să obțin 4
și asta se întâmplă indiferent ce crede oricine.
Dar când îmi scot calculatorul de buzunar și calculez,
singurul fenomen intrinsec e circuitul electronic și funcționarea sa.
Acesta e singurul fenomen absolut. Restul e interpretat de noi.
Calculul există numai relativ la conștiință.
Fie un agent conștient efectuează calculul,
fie are un aparat ce permite o interpretare numerică.
Asta nu înseamnă că calculul e arbitrar.
Am cheltuit mult pe acest echipament, dar continuăm să facem confuzie
între obiectivitate și subiectivitate ca trăsături ale realității
și ca trăsături ale premiselor.
Concluzia acestei părți a conferinței e următoarea:
poți avea o știință complet obiectivă,
în care poți face afirmații obiectiv adevărate
despre un domeniu a cărui existență e subiectivă,
care există în creierul uman,
constând din stări, senzații, sentimente sau percepții subiective.
Deci obiecția cum că nu poate exista o știință obiectivă a conștiinței,
deoarece conștiința e subiectivă, iar știința obiectivă,
e un joc de cuvinte nereușit despre obiectivitate și subiectivitate.
Poți face afirmații obiective despre un domeniu
subiectiv ca mod de existență, neurologii chiar asta făcând.
Au pacienți cu dureri și încearcă să creeze o știință obiectivă despre asta.
Am promis să combat toate aceste inepții, dar nu mi-a rămas timp,
voi mai combate doar vreo două.
Am spus că behaviorismul ar trebui să fie o rușine a culturii intelectuale,
fiindcă e lipsit de temei.
Stările psihice sunt identice cu comportamentul ?
Gândiți-vă la distincția dintre simțirea unei dureri
și comportamentul cuiva când îl doare ceva.
Nu voi demonstra comportamentul durerii, dar vă pot spune că nu mă doare nimic acum.
E, deci, o greșeală evidentă. De ce au făcut-o ?
Greșeala, și puteți reciti literatura din domeniu ca să vă convingeți,
a fost că au crezut că, dacă accepți existența ireductibilă a conștiinței,
renunți la știință, la 300 de ani de progres și speranță a umanității.
Mesajul pe care vreau să-l rețineți:
conștiința trebuie acceptată ca fenomen biologic autentic,
supus analizei științifice la fel ca orice alt fenomen din biologie
sau din celelalte științe, de altfel. Vă mulțumesc foarte mult.
(Aplauze)
Govoriću o svesti.
Zašto o svesti?
Zato što je čudno zanemarena
i u našoj naučnoj i u filozofskoj kulturi.
Zašto je to čudno?
Zato što je to najvažniji aspekt naših života
iz vrlo jednostavnog, logičnog razloga,
naime, neophodan uslov
da nešto bude značajno u našim životima, je da smo svesni.
Stalo vam je do nauke, filozofije, muzike, umetnosti, čega god -
a ne vredi ako ste zombi ili u komi, zar ne?
Tako je svest na prvom mestu.
To je prvi razlog da govorimo o svesti.
Drugi razlog je da i kada se ljudi
zaista zaineresuju za nju, kako mislim da bi trebalo,
obično govore najgore stvari.
I neću ni pokušati da krijem od vas neke od stvari koje su rečene o svesti.
Čak i kada ne govore najgore stvari
i kada zaista ozbiljno istražuju pa, tada je to sporo.
Progres je spor.
Reći ću vam ukratko o nekim poteškoćama.
Kada sam se prvi put zainteresovao za svest, pomislio sam
da je to jasan problem biologije.
Hajde da uposlimo te napadače mozga da odgonetnu
kako to funkcioniše u mozgu.
Tako sam otišao na kalifornijski fakultet i razgovarao sa svim
velikim neurobiolozima tamo
i bili su pomalo nestrpljivi
kao što često znaju biti naučnici kada im postavljaš nezgodna pitanja.
Šokiralo me je šta je jedan od njih, čuven neurobiolog,
u rastrojstvu rekao: "Gledaj,
u mojoj struci je u redu biti zainteresovan za svest
ali prvo postani redovan profesor. To je prvo."
Pa sad, na ovome radim veoma dugo.
Mislim da sada možete postati redovan profesor
radeći na svesti.
Ako je tako, to je pravi korak napred.
Dobro, a otkuda onda to čudno opiranje
i čudna odbojnost prema svesti?
Pa, mislim da je to kombinacija dve osobine
naše intelektualne kulture
koje vole da misle da oponiraju jedna drugoj,
a u stvari dele isti niz pretpostavki.
Svest nije deo fizičkog sveta,
ona je deo duhovnog sveta.
Pripada duši,
a duša nije deo fizičkog sveta.
To je tradicija boga, duše i besmrtnosti.
Postoji još jedna tradicija koja sebe smatra suprotnom toj
ali prihvata najgoru pretpostavku.
Ta tradicija misli da smo mi veliki naučni materijalisti:
svest nije deo fizičkog sveta.
Ili uopšte ne postoji ili je nešto drugo,
računarski program ili neka budalaština,
ali u svakom slučaju nije deo nauke.
I obično sam dobijao argument od kojeg me je boleo stomak.
Evo kako je glasio.
Nauka je objektivna, svest je subjektivna,
pa zato ne može postojati nauka o svesti.
Volim taj argument jer poseduje izuzetnu grešku dvosmislenosti
u vezi sa konceptom objektivnosti.
Već sam potrošio previše vremena samo ćaskajući, da tako kažem,
ali želim da se vratim na to.
Zato nas te tradicije bliznakinje parališu.
Veoma je teško izaći iz tih bliskih tradicija.
Imam samo jednu pravu poruku u ovom predavanju,
a to je da je svest biološki fenomen
kao što su fotosinteza, varenje, mitoze -
znate sve biološke fenomene - i jednom kada to prihvatite,
većina iako ne i svi najveći problemi
o svesti jednostavno nestanu.
Pomenuću neke od njih.
Obećao sam da ću vam reći neke
od nečuvenih stvari izrečenih o svesti.
Zbog kratkog vremena, pomenuću samo četiri najgore.
Prva: svest ne postoji.
To je iluzija, kao zalasci sunca.
Nauka je dokazala da su zalasci sunca i duge iluzije.
Tako je svest iluzija.
Druga: možda postoji, ali je stvarno nešto drugo.
To je kompjuterski program koji se odvija u mozgu.
Treće: ne, jedino što stvarno postoji je ponašanje.
Posramljujuće je koliko je bihejviorizam bio uticajan
ali na to ću se vratiti.
I četvrto: možda svest postoji
ali to i tako ne menja ništa na svetu.
Kako bi duhovnost mogla da pokrene bilo šta?
Kad god mi neko to kaže, pomislim:
"Želite li da vidite kako duhovnost nešto pokreće?
Gledajte. Svesno sam odlučio da podignem svoju ruku
i ta prokleta stvar se podiže."
(Smeh)
Osim toga, оbratite pažnju na ovo:
ne kažemo: "To je kao vreme u Ženevi.
Nekim danima se diže, a nekim ne."
Ne. Podiže se kad god ja to prokleto zaželim.
U redu. Reći ću vam kako je to moguće.
Još vam nisam dao definiciju.
Ne možete to raditi bez definicije.
Ljudi uvek kažu kako je svest vrlo teško definisati.
Mislim da je prilično lako definisati
ako ne pokušavate da date naučnu definiciju.
Nismo spremni za naučnu definiciju,
ali evo vam definicije zdravog razuma.
Svest se sastoji od svih stanja osećanja
ili oseta ili budnosti.
Počinje ujutru kada se probudite iz sna bez snova,
i odvija se tokom celog dana sve dok ne zaspite,
ne umrete ili na drugi način ne ostanete bez svesti.
Snovi su deo svesti tako definisane.
To je sad definicija zdravog razuma. To je naš cilj.
Ako ne govorite o tome, ne govorite o svesti.
Ali oni misle: "Ako je tako, to je strašan problem.
Kako tako nešto postoji kao deo stvarnog sveta?"
Ako ste ikad učili filozofiju,
ovo je poznato kao problem uma i tela.
Mislim da i to ima jednostavno rešenje. Izneću vam ga.
Evo ga: sva naša svesna stanja, bez izuzetka
su izazvana nižim neurobiološkim procesima u mozgu
i ostvaruju se u mozgu
kao višem nivou ili svojstvima sistema.
To je mistično skoro kao i tečno stanje vode.
Je l' tako? Tečnost nije neki poseban sok
koji molekuli H2O cede.
To je stanje u kojem je sistem.
Kao što bokal vode može preći iz tečnog u čvrsto stanje
u zavisnosti od ponašanja molekula,
tako i vaš mozak može preći iz stanja svesti
u stanje bez svesti
u zavisnosti od ponašanja molekula.
Poznati problem uma i tela je jednostavan.
Je l' da? Ali sada stižemo do težih pitanja.
Navedimo tačne karakteristike svesti,
pa da možemo odgovoriti na ona četiri prigovora
koje sam naveo.
Prva karakteristika je da je stvarna i neizbežna.
Ne možete da je se oslobodite.
Vidite, razlika između stvarnosti i iluzije
je u tome kako nam se stvari
svesno čine i kakve su one u stvarnosti.
Svesno izgleda kao da je -
sviđa mi se francuski izraz za dugu "arc-en-ciel"-
čini se kao da je luk na nebu,
ili izgleda kao da sunce zalazi iza planina.
Svesno nam se čini, ali to se u stvari ne dešava.
Ali s tom razlikom
kako se stvari svesno čine i kakve stvarno jesu,
ne možete dati razliku u vezi sa postojanjem same svesti,
jer kada je postojanje svesti u pitanju
ako vam se svesno čini da ste svesni,
tada jeste svesni.
Mislim, ako mi gomila stručnjaka kaže:
"Mi smo veliki neurobiolozi i napravili smo studiju
o vama, Serl, i ubeđeni smo da niste svesni
već da ste vrlo pametno konstruisan robot",
ja ne pomislim: "Možda su ovi ljudi u pravu, razumete?"
Ne pomislim to ni za sekundu,
jer Dekart je možda mnogo grešio, ali je bio u pravu o tome.
Ne možete sumnjati u postojanje sopstvene svesti.
Dobro, to je prva karakteristika svesti.
Ona je realna i neizbežna.
Ne možete da je se oslobodite prikazujući je iluzijom
na način na koji to činite sa drugim iluzijama.
Dobro, druga karakteristika nam je
pravila tolike probleme,
a to je da sva naša svesna stanja
imaju svoj kvalitativni karakter.
Postoji nešto što se oseća kao da pijete pivo
što nije isti osećaj kao pri plaćanju poreza
ili pri slušanju muzike i taj kvalitativni osećaj
automatski proizvodi treću karakteristiku
naime, svesna stanja su po definiciji subjektivna
u smislu da postoje jedino kroz iskustvo
koje je doživeo neki čovek ili životinja,
neko biće koje ih je doživelo.
Možda ćemo moći da napravimo svesnu mašinu.
S obzirom da ne znamo kako naš mozak to radi,
nismo još u poziciji da napravimo svesnu mašinu.
Dobro, sledeća karakteristika svesti
jeste njeno pojavljivanje u objedinjenim svesnim poljima.
Tako ja nemam samo uvid u ljude ispred mene
i u zvuk svog glasa i u težinu mojih cipela
u odnosu na pod, već mi se to pojavljuje
kao deo jedinstvenog velikog svesnog polja
koje se proteže napred i nazad.
To je ključ razumevanja
ogromne snage svesnog stanja.
I to nismo u mogućnosti da stvorimo u robotu.
Razočarenje u robote proizlazi iz činjenice
da ne znamo kako da napravimo svesnog robota,
pa nemamo mašinu koja bi to mogla da uradi.
Sledeća osobina svesti
posle ovog veličanstvenog objedinjenog polja svesti,
jeste njena uzročna funkcija u našem ponašanju.
Dao sam vam naučnu demonstraciju dizanjem ruke,
ali kako je to moguće?
Kako je moguće da ta pomisao u mom mozgu
može da pomera materijalne objekte?
Odgovoriću vam.
Ne znamo detaljno da odgovorimo
ali znamo osnovni deo odgovora, a to je
postoji niz neuronskih nadražaja
koji završavaju tamo gde se acetilholin
luči na neuromotornoj ploči.
Oprostite što se koristim filozofskom terminologijom ovde,
ali kada se izlučuje na neuromotornoj ploči,
mnogo lepih stvari se dešava u jonskim kanalima
i prokleta ruka se diže.
Razmislite o tome što sam rekao.
Jedan isti događaj,
moja svesna odluka da podignem ruku
ima nivo opisa pri kojem ima sve ove
osećajne duhovne kvalitete.
To je misao u mom mozgu, ali u isto vreme
je on zauzet izlučivanjem acetilholina
i radi razne druge stvari
probijajući se iz motornog korteksa
dole preko nervnih vlakana u ruci.
To nam govori da je naš tradicionalni rečnik
pri raspravi o tim temama sasvim zastareo.
Jedan isti događaj ima nivo opisa
koji je neurobiološki i drugi nivo opisa
koji je mentalni, a radi se o istom događaju
i tako priroda funkcioniše.
Tako je moguće da svest funkcioniše uzročno.
Imajući to na umu
i prolazeći kroz sve različite karakteristike svesti,
vratimo se da bismo odgovorili na neke od ranijih prigovora.
Pa, prvo sam rekao da svest ne postoji, da je to iluzija.
Na to sam već odgovorio.
Mislim da to ne bi trebalo da nas zabrinjava.
Ali drugi prigovor ima neverovatan uticaj,
i možda još postoji, a to je:
"Ako svest postoji, to je nešto drugo.
To je zaista digitalni kompjuterski program koji se odvija u vašem mozgu
i da bismo kreirali svest
treba da imamo pravi program.
I da, zaboravite na hardver.
Bilo koji hardver će poslužiti
pod uslovom da je dovoljno bogat i stabilan da izvodi program."
Znamo da je to pogrešno.
Svako ko je razmišljao o kompjuterima uopšte
može videti da je pogrešno, jer komputacija
je definisana kao manipulacija simbolima
o kojoj se obično razmišlja kao o nulama i jedinicama, ali može svaki simbol.
Dobijate algoritam koji možete programirati
u binarnom kodu, a to je definišuća osobina
kompjuterskog programa.
Ali znamo da je to čisto sintaktičko. To je simbolično.
Znamo da prava ljudska svest ima nešto više od toga.
Ima sadržaj osim sintakse.
Ima semantiku.
To sam tvrdio 30 -
o bože, ne želim da razmišljam o tome -
pre više od 30 godina,
ali postoji dublji argument u tome što sam vam rekao,
i ukratko ću vam ga reći,
to je da svest stvara od posmatrača nezavisnu stvarnost.
Ona stvara stvarnost novca, vlasništva, vlade,
braka, CERN konferencija,
koktel prijema i letnjih odmora
i to su sve tvorevine svesti.
Njihovo postojanje je zavisno od posmatrača.
Samo od činilaca svesti zavisi da je parče papira
novac ili gomila zgrada univerzitet.
Zapitajte se o komputaciji.
Da li je to apsolutno, kao što je sila i masa i gravitacijska privlačnost?
Ili da li je relativno zavisno od posmatrača?
Pa, neke komputacije su unutarnje.
Saberem 2 plus 2 da dobijem 4.
To se dešava bez obzira na to šta ko misli.
Ali kada izvučem svoj džepni kalkulator
koji obavi kalkulaciju, jedini unutarnji fenomen
je električno kolo i njegovo ponašanje.
To je jedini apsolutni fenomen.
Sve ostalo sami tumačimo.
Komputacija postoji samo u odnosu prema svesti.
Ili činilac svesti izvodi komputaciju
ili ima deo mašinerije koja dopušta matematičku interpretaciju.
To ne znači da je komputacija proizvoljna.
Potrošio sam dosta novca na taj hardver.
Ali imamo ovu stalnu zabunu
između objektivnosti i subjektivnosti kao svojstava stvarnosti
i objektivnosti i subjektivnosti kao svojstava tvrdnji.
I suština ovog dela mog izlaganja je ovo:
možete imati potpuno objektivnu nauku,
nauku s objektivnim tvrdnjama,
o domenu čije je postojanje subjektivno,
čije postojanje je u ljudskom mozgu
sastavljeno od subjektivnih stanja oseta
ili osećanja ili budnosti.
Zato prigovor da ne možete imati objektivnu nauku o svesti
jer je ona subjektivna, a nauka je objektivna, jeste igra reči.
To je loša igra reči o objektivnosti i subjektivnosti.
Možete objektivno tvrditi
o domenu koji je po prirodi subjektivan
i to je ono što rade neurobiolozi.
Imate pacijente koji imaju bolove,
i pokušavate da dobijete objektivnu nauku o tome.
Obećao sam da ću opovrgnuti tvrdnje tih ljudi,
i nemam previše vremena
ali dozvolite mi da opovrgnem još par.
Rekao sam da bi bihejviorizam trebalo da bude
jedna od velikih sramota naše intelektualne kulture,
jer je odbačen u momentu čim o tome razmišljamo.
Vaša mentalna stanja su identična sa vašim ponašanjem?
Pa razmislite o razlici između osećaja bola
i angažovanja u bolnom ponašanju.
Neću demonstrirati bolno ponašanje, ali mogu vam reći
da nemam nikakve bolove sada.
Dakle to je očigledna greška. Zašto su tako pogrešili?
Greška je u tome - i možete se vratiti i pročitati
literaturu o tome, možete to videti svaki put iznova -
oni misle da ako prihvatite neizbežno postojanje svesti,
odustajete od nauke.
Odustajete od 300 godina ljudskog progresa
i ljudske nade i svega ostalog.
A poruka s kojom vas želim ostaviti
je da svest mora postati prihvaćena
kao izvorni biološki fenomen
i utoliko predmet naučnih analiza
kao i bilo koji drugi fenomen u biologiji
ili što se toga tiče, u ostatku nauke.
Hvala vam mnogo.
(Aplauz)