הביטו סביבכם.
גם אם אתם ברכבת התחתית, בפארק, בשדה התעופה, במסעדה,
אפילו בכנס הזה,
לכולכם יש טלפון בידכם ואם לא, אז בכיסכם.
לכמה מכם יש ספר?
למעטים מאד, נכון?
זהו המראה שקידם את פני
בכל פעם שצעדתי אל מחוץ לבלוק בו נמצא המשרד שלי.
הייתי מוקפת בים של מקצוענים בני עשרים ומשהו
הצמודים לטלפון שלהם.
ואף לא לאחד מהם היה ספר בידיו.
וזה גרם לי להרגיש מאד מאד מתוסכלת.
כל חיי הייתי תולעת ספרים.
ספרים עיצבו את אבני הדרך של חיי.
האדם הראשון בו התאהבתי היה מר דארסי.
קראתי את הארי פוטר לראשונה כאשר הייתי בת 21,
בחופשת קיץ מהאוניברסיטה
ואני זוכרת את הלילה הראשון אותו ביליתי בדירה קטנה שקניתי באמצע שנות ה-20 שלי,
גאה מאד,
ביליתי את כל הלילה בקריאת "צופן דה-וינצ'י".
אני עומדת להתוודות וידוי נוראי:
אפילו כיום, כאשר אני מדוכדכת, אני נכנסת למיטה עם "מלחמה ושלום".
אל תצחקו.
(צחוק)
אבל הייתי גם דומה לכל אותם אנשים סביבי:
גם אני חייתי בתוך הטלפון שלי.
הזמנתי מוצרי מכולת באינטרנט,
ותוך זמן קצר ידעה האפליקציה שלי מתי אני צריכה את המנה החודשית של חיתולים.
הזמנתי כרטיסי קולנוע באמצעות הטלפון שלי.
הזמנתי טיסות באמצעות הטלפון שלי.
וכאשר הייתי בנסיעה היומית הארוכה שלי בחזרה הביתה
בדומה לרוב ההודים העירוניים,
ומצאתי עצמי תקועה בפקקים,
העברתי את הזמן בווטס-אפ, בשיחת וידאו עם התאומים שלי.
הייתי חלק ממהפכה בלתי-רגילה שהתרחשה בהודו.
ההודים הם קבוצת המשתמשים השניה בגודלה בעולם של טלפונים חכמים.
ומחירי הגלישה נחתכו באופן כה קיצוני
שלמחצית מתושבי הודו העירונית ואפילו לחלק מתושבי הודו הכפרית
יש כיום בידיהם טלפון חכם עם חיבור קבוע לנתונים.
ואם אתם יודעים דבר או שניים על הודו,
אתם ודאי יודעים ש"מחצית" משמעותה בערך כמו כל תושבי ארה"ב פחות או יותר.
אתם יודעים, אלה מספרים גדולים.
(צחוק)
והמספרים האלה רק הולכים וגדלים וגדלים וגדלים.
הם מתפוצצים.
ומה שהם עושים הוא שהם מעצימים את ההודים
בדרכים רבות ובלתי-רגילות.
ועדיין, אף אחד מאותם שינויים שראיתי סביבי
לא השתקף בעולם שלי, עולם הספרים שלי.
אני גרה במדינה בגודל של אירופה,
ויש בה רק 50 חנויות ספרים רציניות.
נראה שתושבי הודו לא מעוניינים לקרוא להנאתם.
אם תתבוננו בכל הרשימות של הספרים רבי-המכר בהודו,
מה שתמיד תמצאו ברשימת רבי-המכר
הוא ספרי הדרכה של בחינות ונושאים מקצועיים.
דמיינו שספר הדרכה לבחינת SAT היה במקום מס' 1 ברשימת רבי-המכר של ה"ניו-יורק טיימס"
מדי חודש בחודשו.
ובכל זאת, מהפכת הטלפון החכם יצרה קהל של קוראים וכותבים
מסוג אחר.
אם זה בפייסבוק ואם זה בווטס-אפ,
הודים כתבו ושיתפו וקראו קטעים מכל מיני סוגים:
בדיחות איומות, הסטוריית פופ מלאכותית,
וידויים ארוכים ומלאי-רגש,
התקפות חריפות כנגד הממשלה.
וככל שקראתי ושיתפתי את הדברים האלה, כך הלכתי וחשבתי לעצמי,
"האם אוכל לגייס את הכותבים ואת הקוראים האלה,
האם אוכל להפוך אותם לקוראים שלי?"
ואז עזבתי את המשרד הפינתי הנוח שלי
ואת עבודתי כמוציאה לאור בהוצאה מספר אחת בהודו,
ויצאתי לדרך עצמאית משלי.
עברתי למשרד של חדר יחיד גדול ברובע בוהמי זול של דלהי,
יחד עם צוות קטן.
ושם, הקמתי בית הוצאה לאור מסוג חדש.
סוג חדש של בית הוצאה לאור זקוק לסוג חדש של קוראים
ולסוג חדש של ספרים.
ולכן שאלתי את עצמי: "מה יחפוץ אותו קורא מסוג חדש?
האם הם יעריכו נושאים דחופים, שעל הפרק,
דברים המגיעים בעיתם, ישירוּת --
אותן איכויות בדיוק שהם מצפים לקבל מהשירותים המקוונים שהם צורכים,
שהם בעצם האיכויות שכנראה הם מצפים שתהיינה לחיים בימינו?"
ידעתי שהקוראים שלי נמצאים תמיד בדרכים.
היה עלי להתאים עצמי לסגנון החיים וללוחות הזמנים שלהם.
האם הם ירצו בכלל לקרוא ספר בן 200 עמודים?
או שמא יעדיפו משהו קל יותר לעיכול?
ההודים הינם אנשים מודעי-ערך באופן מובהק,
במיוחד כשזה מגיע למה שהם קוראים באינטרנט.
ידעתי שאני חייבת לתת להם ספרים במחיר נמוך מדולר.
וכך נוצרה החברה שלי, וכך נולדה.
זו היתה פלטפורמה בה יצרנו רשימה של סיפורים שעוצבו עבור הטלפון החכם,
אבל שאיפשרה גם לכותבים חובבים להעלות את הסיפורים שלהם עצמם,
וכך להציגם לצד הסיפורים של אותם כותבים בדיוק
שאותם הם קראו והעריצו.
וגם יכולנו להכנס לפלטפורמות הדיגיטליות של אנשים אחרים.
אז דמיינו את זה:
דמיינו שאתם פקידי קבלה, היה לכם יום ארוך בעבודה,
הזמנתם את המונית שלכם באפליקצית זימון הנסיעות שלכם,
היא מגיעה,
ואתם נכנסים למכונית, ונשענים לכם אחורנית במושב שלכם,
ומעלים את האפליקציה שלכם.
ואתם מוצאים סדרה של סיפורים שממתינים לכם, מתוזמנים לנסיעה שלכם.
דמיינו שאתם אשה לסבית צעירה,
בעיר שמרנית יחסית כמו "לאקנאו", שנמצאת ליד דלהי.
אין מצב שההורים שלכם יידעו על ההעדפה המינית שלכם.
אחרת הם יתחרפנו.
האם תרצו לקרוא אז סיפורי אהבה לסביים הכתובים בהינדית, במחיר של פחות מדולר,
בפרטיות של הטלפון שלכם?
והאם אוכל לבצע התאמה בין קוראים
לבין האירועים שמתרחשים סביבם בזמן אמת?
אז פרסמנו ביוגרפיות של פוליטיקאים מפורסמים מאד
לאחר שזכו בבחירות בגדול.
כאשר בית-המשפט העליון קבע שהומוסקסואליות איננה פשע,
המתין אוסף סיפורי להטב"ים בדף הבית שלנו.
וכאשר מתה טוני מוריסון של הודו, הסופרת הגדולה מהסְוֵוטה דֶבי,
מצאו קוראינו סיפור קצר שלה מיד כשהגיעו החדשות.
הרעיון היה להיות רלוונטי לכל רגע מרגעי חייו של הקורא.
מי הם הקוראים שלנו?
בעיקרם אלו גברים צעירים מתחת לגיל 30.
ישנו למשל סאליל,
שגר בעיר שבה אין אף חנות ספרים מודרנית.
הוא ניגש לאפליקציה שלנו כמעט מדי יום.
ישנו למשל מאנוג',
שבעיקר קורא אותנו בזמן הנסיעה הארוכה בחזרה מהעבודה לביתו.
וישנו למשל אחמד, שאוהב את החומרים הדוקומנטריים שלנו
אותם הוא יכול לקרוא בקריאה אחת רצופה, ושמחירם מאד נמוך.
דמיינו את עצמכם כנער צעיר, אוהב טכנולוגיה,
בעיר בנגלור שמהווה את עמק הסיליקון של הודו.
ויום אחד, אתם מקבלים התראה מתוך האפליקציה
שאומרת לכם שהשחקנית החביבה עליכם כתבה סיפור סקסי קצר
אשר מחכה לכם.
כך השקנו את "גָ'אגֵרנאוט".
השגנו כוכבת-פורנו לשעבר מפורסמת מאד בשם סאני לאון.
מסתבר שהיא האדם שמחפשים הכי הרבה בגוגל בהודו.
והסכמנו איתה שתכתוב עבורנו מבחר של סיפורי סקס קצרים
אותם פרסמנו כל ערב במשך שבוע.
וזו היתה סנסציה.
כלומר, אף אחד לא האמין שביקשנו מסאני לאון לכתוב.
אבל היא כתבה,
והוכיחה לכולם שהם טועים,
וגילתה את כל קהל הקוראים העצום הזה.
ובדיוק כפי שהגדרנו מחדש מהו ספר וכיצד מתנהגים הקוראים,
אנו מגדירים מחדש מיהו סופר.
בפלטפורמת הכתיבה לחובבים שלנו,
יש לנו טווח של כותבים מבני-עשרה ועד עקרות בית.
והם כותבים כל מיני דברים.
זה יכול להתחיל ממשהו קטן כמו שיר, מאמר, סיפור קצר יחיד...
חמישים אחוזים מהם חוזרים לאפליקציה לכתוב שוב.
קחו לדוגמה מישהו כמו נירַאג'.
הוא מנהל בגיל העמידה, רעיה, שני ילדים, עבודה טובה.
וניראג' אוהב לקרוא.
אבל בכל פעם שניראג' קרא ספר שאהב,
הוא נמלא גם תוגה.
הוא תהה בינו לבין לעצמו אם גם הוא מסוגל לכתוב.
הוא היה משוכנע שיש לו סיפורים במוחו.
אבל נסיבות הזמן והחיים האמיתיים מנעו ממנו למעשה לממש את זה.
ואז הוא שמע על פלטפורמת הכותבים "ג'אגרנאוט".
ומה שמצא חן בעיניו בה היה שהוא חש שזהו מקום
בו הוא יכול לעמוד כתף אל כתף, כשווה ערך,
יחד עם אותם הכותבים עצמם אותם הוא כה העריץ.
וכך הוא התחיל לכתוב.
והוא גנב דקה פה, שעה שם,
בין טיסות בנמלי תעופה,
מאוחר בלילה, כאשר התפנה לו מעט זמן.
וכך הוא כתב עבורנו סיפור יוצא-דופן.
הוא כתב סיפור על משפחה של מתנקשים
שחייה בסמטאות המפותלות של דלהי העתיקה.
אנחנו אהבנו אותו, הוא היה כל כך רענן ומקורי.
ולפני שניראג' ידע זאת, הוא לא רק חתם על חוזה לסרט
אלא גם על חוזה שני לכתיבת סיפור נוסף.
הסיפור של ניראג' הוא אחד הסיפורים הנקראים ביותר באפליקציה שלנו.
המסע שלי מאד מאד צעיר.
אנחנו חברה בת שנתיים, ויש לנו עוד דרך ארוכה לפנינו.
אבל כבר בסוף השנה הנוכחית
יהיו לנו בערך חצי מיליון סיפורים, רבים במחיר נמוך מדולר.
רוב קוראינו אוהבים לקרוא
ומנסים כותבים שמעולם לא שמעו עליהם לפני כן.
שלושים אחוזים מהסיפורים שנקראים דרך דף הבית שלנו
מגיעים מפלטפורמת הכותבים שלנו.
הודות לכך שאנחנו בכל מקום,
הודות לכך שאנחנו נגישים ורלוונטיים,
אני מקווה להפוך את הקריאה להרגל יומי,
שיהיה כל כך קל וחסר מאמץ כמו בדיקת תיבת הדוא"ל,
כמו קניית כרטיס דרך האינטרנט
או כמו הזמנת מוצרי מכולת.
ובאשר לי,
אני גיליתי שכאשר נכנסתי לעולם בן ששת האינצ'ים של הטלפון החכם,
הפך עולמי לגדול עד מאד.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)