Pot semblar estrany parlar de feina,
però quan ens enamorem,
ens parem a pensar sovint com ens afectarà l’amor,
i la nostra feina i carreres en són una gran part.
[Com treballem]
[Patrocinat per Dropbox]
Les parelles treballadores s’enfronten a eleccions difícils,
i una de les dues parts pot perdre.
Un aconsegueix una feina en un altra ciutat,
i l’altre ha de deixar la seva i començar de zero.
Un s’encarrega més dels fills i ha de deixar de banda la seva carrera
perquè l’altre pugui aconseguir un ascens.
Un guanya i l’altre perd.
I així com algunes parelles estan contentes amb el que escullen,
altres se’n penedeixen molt.
Quina és la diferencia?
Els darrers 7 anys he estudiat parelles treballadores,
i descobert que no és el que escullen
sinó com ho fan.
No es poden controlar les circumstancies,
ni es tenen possibilitats infinites.
Però per les que tenim,
com poden escollir bé les parelles?
Primer: començar aviat, abans d’haver de decidir.
Quan arribi una situació difícil,
si un dels dos ha de tornar a classe
o arriscar-se amb la feina
és massa tard.
Escollir bé comença per entendre les aspiracions de l’altre
com voler emprendre un petit negoci,
viure prop de la família,
estalviar prou per comprar una casa
o tindre un altre fill.
Molts mesurem les nostres vides comparant el que fem
amb les nostres aspiracions.
Quan la diferencia és petita,
estem satisfets.
Quan és gran,
no ho estem.
I si tenim parella,
culpem, en part, l’altre.
Reservar temps, com a mínim, dos cop l’any
per parlar de les aspiracions.
Sóc partidària de prendre nota per escrit de les converses.
Escriure amb la parella
ens ajuda a recordar les aspiracions de cada un
i que escrivim junts la nostra història.
A continuació, eliminar les opcions
que no ajuden a tindre la vida que voleu junts.
Podeu acordar límits que facilitin les eleccions difícils.
Límits com la geografia: on us agradaria viure i treballar?
Temps: quantes hores laborals per setmana possibilitarien la vida familiar?
Viatge: quants viatges de negocis aguantarieu?
Un cop s'hagin decidit els límits, escollir es fa més fàcil
quan ens trobem amb una oportunitat que no els respecta.
“No faré l'entrevista,
perquè acordàrem no traslladar-nos”.
O “Reduiré les hores extra
perquè acordàrem que és essencial passar més temps junts en família.”
Les parelles que entenen les aspiracions de l’altre
i es comprometen a respectar els límits
poden deixar passar oportunitats que semblen atractives sense penedir-se’n
Si ens trobem amb una oportunitat dintre dels límits,
el que importa aleshores es que l’elecció que fem
mantingui l'equilibri de la parella
tot i que no s’alineï perfectament amb les aspiracions dels dos
al mateix temps.
Si l’elecció la fa principalment una de les parts,
o s’inclina més a favor de l'un que de l’altre,
es crearà un desequilibri de poder.
Aquest desequilibri,
és la raó per la qual moltes les parelles treballadores fallen.
Amb el temps, un dels dos es farta de ser una decoració
més que una parella.
Per evitar-ho,
cal fer un seguiment de les decisions.
A part de les aspiracions i els límits,
no cal prendre nota de totes les decisions que es fan.
Només cal mantenir una conversa oberta sobre la capacitat de cadascú
d'influir en les decisions que us afecten.
Com sabreu que ho heu fet bé?
Erròniament pensem que
l’única manera de saber si ho hem fet bé és jutjar a posteriori.
I potser és veritat perquè avaluem el que ha passat
però hem de viure el que passarà.
He descobert que les persones que consideren una elecció bona
no ho fan únicament pel resultat obtingut,
ho fan perquè l’elecció els ajudà individualment i com a parella
quan la prengueren.
No fou el que escolliren,
sinó que ho van fer conscientment.
i això els va fer sentir més propers i lliures junts.