Jezici ne umiru tek tako, prirodnim procesom.
Ljudi se odriču svog maternjeg jezika zato što su na to primorani.
Često je taj pritisak političke prirode.
1982. godine
general vojske SAD-a, Richard Henry Pratt
je tvrdio da je ubijanje autohtonih kultura
jedina alternativa ubijanju autohtonih naroda.
"Ubij Indijanca," kaže, "ali poštedi čovjeka".
I, do 1978. godine vlada je radila upravo to,
odvajala je domorodačku djecu od njihovih porodica
prisiljavala ih da idu u internate gdje su im davali engleska imena
i kažnjavali ih ako govore svojim jezikom.
Asimilacija je bila kompliment za genocid.
Danas postoji sedam hiljada živih jezika,
ali malo je onih koji su priznati u vlastitim državama
ili podržani na internetu.
Zbog toga je za ljude iz ogromne većine kultura,
globalizacija proces dubokog otuđenja.
Ona podrazumijeva odreći se svog jezika zarad nečijeg drugog.
I ako se ništa ne promijeni,
čak 3000 jezika bi moglo nestati za 80 godina.
Ali, stvari se mijenjaju.
Širom svijeta,
ljudi oživljavaju jezike predaka
i obnavljaju svoje kulture.
Koliko znamo,
rehabilitacija jezika je započeta u 1800-im kada su, u vrijeme jačanja
antisemitizma, jevrejske zajednice u jeziku svojih predaka, hebrejskom,
vidjeli sredstvo svog kulturnog preporoda.
I, iako je bio uspavan preko 1000 godina,
bio je dobro sačuvan u knjigama o jevrejskoj religiji i filozofiji.
Jevrejski aktivisti su ga proučavali i podučavali svoju djecu,
odgojivši prve izvorne govornike u skoro 100 generacija.
Danas je to maternji jezik za pet miliona Jevreja.
I, barem za mene,
asimiliranog člana jevrejske dijaspore koji govori engleski jezik,
glavni stub kulturnog suvereniteta.
Nakon 2000 godina
Mi smo i dalje tu.
Sve do nedavno je
ponovno buđenje hebrejskog bila anomalija.
Malo jezika je tako dobro očuvano kao što je bio naš,
a stvaranje Izraela,
prve jevrejske države u preko 1000 godina,
je pružilo prostor za svakodnevno korištenje hebrejskog.
Drugim riječima, većina kultura naprosto nije dobila šansu.
(Video) Dobro veče, ja sam Elizabeth
i živim u Cornwallu
Ovo je kornvolski,
drevni jezik Cornwalla
koji je danas, tehnički, pokrajina u južnoj Engleskoj.
1900tih godina su se kornvolski aktivisti borili za svoju kulturu.
Jezik je bio neaktivan preko 100 godina,
ali, oni su koristili stare knjige i predstave da bi podučavali svoju djecu.
Međutim, ova nova generacija govornika kornvolskog
je bila raštrkana po Cornwallu
i nije bila u mogućnosti da slobodno koristi jezik.
Do devedesetih godina kornvolski se probudio,
ali nije procvjetao.
A onda su se, ranih 2000-ih, govornici kornvolskog pronašli na internetu
i iskoristili digitalni prostor da svakodnevno razgovaraju.
Od tada su počeli organizovati sedmična i mjesečna dešavanja
kada su se mogli okupljati i javno govoriti.
Danas se u nekim školama podučava kornvolski jezik
Postoje znakovi na kornvolskom,
reklame za sladoled,
Wikipedia, pa čak i memovi.
(Smijeh)
I sa ponovo netaknutim jezikom
Kornvolci su sebi osigurali da budu priznati
kao keltski narod uz Irsku, Škotsku i Vels.
Promatrali su vijekovnu prisilnu asimilaciju
i rekli, "Mi nismo pokrajina u Engleskoj.
Mi smo narod sami po sebi.
I još uvijek smo tu".
I nisu jedini.
Tunica-Biloxi, pleme iz Lousiane oživljava jezik svojih predaka.
(Video) Zovem se Teyanna.
Prijatelji me zovu "Tiha oluja".
Ovo je počelo osamdesetih godina
kada su Donna Pierite i njena porodica
putovali u Baton Rouge i New Orleans.
da kopiraju stare rječnike pohranjene u univerzitetskim arhivama.
Cilj im je bio da prouče tunica jezik,
da nauče djecu da ga koriste i da ga podijele sa zajednicom.
Danas vode preporod tunica jezika.
Od 2014. postoji skoro 100 govornika na kursevima jezika
i prema popisu stanovništva za 2017.
ima trideset dvoje novih koji tečno govore
od kojih neki, kao što je Donnina kćerka Elisabeth,
uče svoju djecu da govore tunica jezikom
Ti novi govornici kreiraju sadržaj,
video snimke na Facebooku, kao i memove.
(Smijeh)
I što više objavljuju,
to više inspirišu ostale pripadnike Tunica naroda da se uključe.
Nedavno se pripadnica plemena koja živi u Teksasu javila Elisabeth preko Facebooka
i pitala kako se kaže "blagoslovi ovu zemlju".
To je bilo za znak u dvorištu
da pokaže svojim komšijama da je njena kultura još živa
i da danas cvjeta.
Hebrejski, kornvolski i tunica jezik
su samo tri primjera iz mnoštva jezičkog aktivizma na svim kontinentima.
I bilo da su oni govornici Jèrriais jezika sa Kanalskih otoka,
ili su govornici kenijskog znakovnog jezika iz Nairobija,
sve te zajednice koje rade na tome da sačuvaju ili ponovo uspostave neki jezik
imaju jednu zajedničku stvar: medije
da bi svoj jezik mogli dijeliti i podučavati.
Razvojem interneta
širenje medijskog pristupa i stvaranja,
očuvanje i ponovno uspostavljanje jezika predaka
sada je omogućeno više nego ikada.
Pa, koji su jezici vaših predaka?
Moji su hebrejski, jidiš, mađarski i škotski galski
iako sam odgajan na engleskom.
I srećom po mene, svaki od ovih jezika je dostupan na internetu.
Posebno hebrejski - bio mi je instaliran na iPhonu,
podržava ga Google Translate,
čak ima i autokorekciju.
I ako vaš jezik možda nije u toj mjeri podržan,
ja vas podstičem da istražite,
jer postoji mogućnost da ga je neko negdje počeo stavljati na internet.
Ponovno uspostavljanje svog jezika i prihvatanje svoje kulture
je moćan način da budete ono što jeste
u doba globalizacije
jer, kako sam skoro naučio da kažem na hebrejskom,
"'nḥnw 'dyyn k'n" -
mi smo još uvijek tu.
Hvala
(Aplauz)