No other organ,
perhaps no other object in human life,
is as imbued with metaphor and meaning as the human heart.
Over the course of history,
the heart has been a symbol of our emotional lives.
It was considered by many to be the seat of the soul,
the repository of the emotions.
The very word "emotion" stems in part from the French verb "émouvoir,"
meaning "to stir up."
And perhaps it's only logical that emotions would be linked to an organ
characterized by its agitated movement.
But what is this link?
Is it real or purely metaphorical?
As a heart specialist,
I am here today to tell you that this link is very real.
Emotions, you will learn,
can and do have a direct physical effect on the human heart.
But before we get into this,
let's talk a bit about the metaphorical heart.
The symbolism of the emotional heart endures even today.
If we ask people which image they most associate with love,
there's no question that the Valentine heart would the top the list.
The heart shape, called a cardioid,
is common in nature.
It's found in the leaves, flowers and seeds of many plants,
including silphium,
which was used for birth control in the Middle Ages
and perhaps is the reason why the heart became associated
with sex and romantic love.
Whatever the reason,
hearts began to appear in paintings of lovers in the 13th century.
Over time, the pictures came to be colored red,
the color of blood,
a symbol of passion.
In the Roman Catholic Church,
the heart shape became known as the Sacred Heart of Jesus.
Adorned with thorns and emitting ethereal light,
it became an insignia of monastic love.
This association between the heart and love has withstood modernity.
When Barney Clark, a retired dentist with end-stage heart failure,
received the first permanent artificial heart in Utah in 1982,
his wife of 39 years reportedly asked the doctors,
"Will he still be able to love me?"
Today, we know that the heart is not the source of love
or the other emotions, per se;
the ancients were mistaken.
And yet, more and more, we have come to understand
that the connection between the heart and the emotions is a highly intimate one.
The heart may not originate our feelings,
but it is highly responsive to them.
In a sense, a record of our emotional life
is written on our hearts.
Fear and grief, for example, can cause profound cardiac injury.
The nerves that control unconscious processes such as the heartbeat
can sense distress
and trigger a maladaptive fight-or-flight response
that triggers blood vessels to constrict,
the heart to gallop
and blood pressure to rise,
resulting in damage.
In other words,
it is increasingly clear
that our hearts are extraordinarily sensitive to our emotional system,
to the metaphorical heart, if you will.
There is a heart disorder first recognized about two decades ago
called "takotsubo cardiomyopathy," or "the broken heart syndrome,"
in which the heart acutely weakens in response to intense stress or grief,
such as after a romantic breakup or the death of a loved one.
As these pictures show, the grieving heart in the middle
looks very different than the normal heart on the left.
It appears stunned
and frequently balloons into the distinctive shape of a takotsubo,
shown on the right,
a Japanese pot with a wide base and a narrow neck.
We don't know exactly why this happens,
and the syndrome usually resolves within a few weeks.
However, in the acute period,
it can cause heart failure,
life-threatening arrhythmias,
even death.
For example, the husband of an elderly patient of mine
had died recently.
She was sad, of course, but accepting.
Maybe even a bit relieved.
It had been a very long illness; he'd had dementia.
But a week after the funeral, she looked at his picture
and became tearful.
And then she developed chest pain, and with it, came shortness of breath,
distended neck veins, a sweaty brow,
a noticeable panting as she was sitting up in a chair --
all signs of heart failure.
She was admitted to the hospital,
where an ultrasound confirmed what we already suspected:
her heart had weakened to less than half its normal capacity
and had ballooned into the distinctive shape of a takotsubo.
But no other tests were amiss,
no sign of clogged arteries anywhere.
Two weeks later, her emotional state had returned to normal
and so, an ultrasound confirmed,
had her heart.
Takotsubo cardiomyopathy has been linked to many stressful situations,
including public speaking --
(Laughter)
(Applause)
domestic disputes, gambling losses,
even a surprise birthday party.
(Laughter)
It's even been associated with widespread social upheaval,
such as after a natural disaster.
For example, in 2004,
a massive earthquake devastated a district on the largest island in Japan.
More than 60 people were killed, and thousands were injured.
On the heels of this catastrophe,
researchers found that the incidents of takotsubo cardiomyopathy
increased twenty-four-fold in the district one month after the earthquake,
compared to a similar period the year before.
The residences of these cases
closely correlated with the intensity of the tremor.
In almost every case, patients lived near the epicenter.
Interestingly, takotsubo cardiomyopathy has been seen after a happy event, too,
but the heart appears to react differently,
ballooning in the midportion, for example, and not at the apex.
Why different emotional precipitants would result in different cardiac changes
remains a mystery.
But today, perhaps as an ode to our ancient philosophers,
we can say that even if emotions are not contained inside our hearts,
the emotional heart overlaps
its biological counterpart,
in surprising and mysterious ways.
Heart syndromes, including sudden death,
have long been reported in individuals experiencing intense emotional disturbance
or turmoil in their metaphorical hearts.
In 1942,
the Harvard physiologist Walter Cannon published a paper called "'Voodoo' Death,"
in which he described cases of death from fright
in people who believed they had been cursed,
such as by a witch doctor or as a consequence of eating taboo fruit.
In many cases, the victim, all hope lost, dropped dead on the spot.
What these cases had in common was the victim's absolute belief
that there was an external force that could cause their demise,
and against which they were powerless to fight.
This perceived lack of control, Cannon postulated,
resulted in an unmitigated physiological response,
in which blood vessels constricted to such a degree
that blood volume acutely dropped,
blood pressure plummeted,
the heart acutely weakened,
and massive organ damage resulted from a lack of transported oxygen.
Cannon believed that voodoo deaths
were limited to indigenous or "primitive" people.
But over the years, these types of deaths have been shown to occur
in all manner of modern people, too.
Today, death by grief has been seen in spouses and in siblings.
Broken hearts are literally and figuratively deadly.
These associations hold true even for animals.
In a fascinating study in 1980 published in the journal "Science,"
researchers fed caged rabbits a high-cholesterol diet
to study its effect on cardiovascular disease.
Surprisingly, they found that some rabbits developed a lot more disease than others,
but they couldn't explain why.
The rabbits had very similar diet, environment and genetic makeup.
They thought it might have something to do with
how frequently the technician interacted with the rabbits.
So they repeated the study,
dividing the rabbits into two groups.
Both groups were fed a high-cholesterol diet.
But in one group, the rabbits were removed from their cages,
held, petted, talked to, played with,
and in the other group, the rabbits remained in their cages
and were left alone.
At one year, on autopsy,
the researchers found that the rabbits in the first group,
that received human interaction,
had 60 percent less aortic disease than rabbits in the other group,
despite having similar cholesterol levels, blood pressure and heart rate.
Today, the care of the heart has become less the province of philosophers,
who dwell upon the heart's metaphorical meanings,
and more the domain of doctors like me,
wielding technologies that even a century ago,
because of the heart's exalted status in human culture,
were considered taboo.
In the process, the heart has been transformed
from an almost supernatural object imbued with metaphor and meaning
into a machine that can be manipulated and controlled.
But this is the key point:
these manipulations, we now understand,
must be complemented by attention to the emotional life
that the heart, for thousands of years, was believed to contain.
Consider, for example, the Lifestyle Heart Trial,
published in the British journal "The Lancet" in 1990.
Forty-eight patients with moderate or severe coronary disease
were randomly assigned to usual care
or an intensive lifestyle that included a low-fat vegetarian diet,
moderate aerobic exercise,
group psychosocial support
and stress management advice.
The researchers found that the lifestyle patients
had a nearly five percent reduction in coronary plaque.
Control patients, on the other hand,
had five percent more coronary plaque at one year
and 28 percent more at five years.
They also had nearly double the rate of cardiac events,
like heart attacks, coronary bypass surgery
and cardiac-related deaths.
Now, here's an interesting fact:
some patients in the control group adopted diet and exercise plans
that were nearly as intense as those in the intensive lifestyle group.
Their heart disease still progressed.
Diet and exercise alone were not enough to facilitate coronary disease regression.
At both one- and five-year follow-ups,
stress management was more strongly correlated
with reversal of coronary disease
than exercise was.
No doubt, this and similar studies are small,
and, of course, correlation does not prove causation.
It's certainly possible that stress leads to unhealthy habits,
and that's the real reason for the increased cardiovascular risk.
But as with the association of smoking and lung cancer,
when so many studies show the same thing,
and when there are mechanisms to explain a causal relationship,
it seems capricious to deny that one probably exists.
What many doctors have concluded is what I, too, have learned
in my nearly two decades as a heart specialist:
the emotional heart intersects with its biological counterpart
in surprising and mysterious ways.
And yet, medicine today continues to conceptualize the heart as a machine.
This conceptualization has had great benefits.
Cardiology, my field,
is undoubtedly one of the greatest scientific success stories
of the past 100 years.
Stents, pacemakers, defibrillators, coronary bypass surgery,
heart transplants --
all these things were developed or invented after World War II.
However, it's possible
that we are approaching the limits of what scientific medicine can do
to combat heart disease.
Indeed, the rate of decline of cardiovascular mortality
has slowed significantly in the past decade.
We will need to shift to a new paradigm
to continue to make the kind of progress to which we have become accustomed.
In this paradigm, psychosocial factors will need to be front and center
in how we think about heart problems.
This is going to be an uphill battle,
and it remains a domain that is largely unexplored.
The American Heart Association still does not list emotional stress
as a key modifiable risk factor for heart disease,
perhaps in part because blood cholesterol is so much easier to lower
than emotional and social disruption.
There is a better way, perhaps,
if we recognize that when we say "a broken heart,"
we are indeed sometimes talking about a real broken heart.
We must, must pay more attention to the power and importance of the emotions
in taking care of our hearts.
Emotional stress, I have learned,
is often a matter of life and death.
Thank you.
(Applause)
لا يوجد أي عضو آخر،
وربما لا يوجد أي شيء آخر في حياة الإنسان،
كالقلب البشري من حيث استعماله في المجاز.
على مر التاريخ،
كان القلب رمزًا لحياتنا العاطفية.
وقد اعتبره العديدون كمستقر للروح،
كمستودع للعواطف.
فقد اشتقت كلمة "العواطف" من مصدرها "العطف"
ومن معانيها "الحنو."
ومن المنطقي على الأرجح أن تربط العواطف بعضو
يتصف بالتبدل المستمر لأحواله.
لكن ما هو هذا الرابط؟
هل هو موجود حقاً أم مجرد مجاز؟
بصفتي طبيب قلب،
أنا هنا اليوم لأخبركم أن هذا الرابط جد حقيقي.
ستعرفون أنه يمكن للعواطف
أن تؤثر مادياً على القلب البشري بل أنها تفعل ذلك.
لكن قبل التطرق إلى ذلك،
دعونا نتحدث حول القلب المجازي.
رمزية القلب العاطفي القائمة حتى اليوم.
إذا سألنا الناس ما هي الصورة التي يربطونها بالحب،
فلا شك سيكون قلب الفالنتيـن على رأس القائمة.
شكل القلب، المسمى المنحنى القلبي،
هو شائع في الطبيعة.
ونجده في الأوراق والأزهار والبذور والعديد من النباتات،
بما في ذلك نبتة السلفيوم،
التي استعملت بالقرون الوسطى للتحكم بالنسل
وعلى الأرجج هذا هو السبب في ربطها بالقلب
والجنس والحب الرومانسي.
وبغض النظر عن السبب،
فقد بدأ القلب يبرز خلال القرن 13 بلوحات المحبين.
وبمرور الوقت بدأت الصور تتلون بالأحمر،
لون الدم،
رمز العاطفة.
وبالكنيسة الرومانية الكاثوليكية،
أصبح يتعارف على شكل القلب كأنه قلب يسوع الأقدس.
محاط بحزام من الشوك ويصدر منه نور سماوي،
وفد أصبح شعاراً للحب الرهباني.
وقد صمد هذا الربط بين القلب والحب بوجه الحداثة.
عندما تلقى بارني كلارك، طبيب الأسنان المتقاعد،
الذي كان يعاني من قصور بالقلب بمرحلته الأخيرة،
أول قلب اصطناعي دائم بيوتا سنة 1982،
يحكى أن زوجته البالغة من العمر 39 سنة سألت الأطباء قائلة:
"هل سيستمر في حبي؟"
اليوم، نعرف بأن الحب ليس مقره القلب، بحد ذاته،
ونفس الأمر بالنسبة للعواطف الأخرى؛
أجدادنا كانوا مخطئين.
لكن مع ذلك، بدأنا نفهم، تدريجياً،
أن العلاقة بين القلب والعواطف هي علاقة وثيقة جداً.
قد لا يكون القلب هو مصدر أحاسيسنا،
لكنه شديد الاستجابة لها.
بشكل، بلغ حد أن تسجل حياتنا العاطفية
كتابة على قلوبنا.
الخوف والحزن، مثلاً، يمكنهما أن يسببا إصابات قلبية.
فالأعصاب التي تتحكم بالعمليات اللاشعورية كنبض القلب
يمكنها استشعار الكدر
وتحفز رد فعل غير ملائم كالقتال أو الهرب
والتي تحفز الأوعية الدموية على التقلص
ونبض القلب على التسارع
وضغط الدم على الارتفاع،
مما يؤدي إلى أضرار بالقلب.
وبعبارات أخرى،
أصبح من الواضح جداً
أن قلوبنا جد حساسة لنظامنا العاطفي،
لقلبنا المجازي، إن شئتم.
لقد تم التعرف على أول اضطراب للقلب منذ عقدين تقريباً
وسمي "اعتلال تاكوتسيبو للقلب" أو "متلازمة القلب المكسور"
حيث إن القلب يصاب بالوهن كرد فعل لإجهاد أو حزن شديدين،
وذلك بعد انتهاء علاقة عاطفية أو وفاة شخص عزيز مثلاً.
وكما تبين هذه الصور، فإن القلب الحزين في الوسط
يبدو من حيث الشكل مختلفاً عن القلب الطبيعي في اليسار.
يبدو أنه مصدوم
وفي الغالب منتفخ ويتخذ الشكل المميز لتاكوتسوبو،
الظاهرة على اليمين،
وهي جرة يابانية تتميز بقاعدتها العريضة وعنقها الضيق.
ولا نعرف بالضبط السبب بحدوث ذلك،
ويختفي الاعتلال في العادة بعد بضعة أسابيع.
لكن، في غمرة الحزن،
قد يتسبب في أزمة قلبية،
في اضطراب بنبض القلب مهدد لحياة الفرد،
قد يبلغ حد الوفاة.
على سبيل المثال، توفي زوج أحد مرضاي الكبار بالسن
مؤخراً.
كانت حزينة، بالطبع، لكنها مستسلمة للقدر.
بل أنها كانت ربما مرتاحة بعض الشيء.
فقد كانت معاناة طويلة من المرض؛ لأنه كان مصاباً بالخرف.
لكن بعد أسبوع من الجنازة، نظرت إلى صورته
وبدأت دموعها بالنزول.
وبعدها ظهرت لديها آلام بالصدر، مصحوبة بضيق بالتنفس،
تمدد بعروق الرقبة، وجبين متعرق،
لهاث مع أنها جالسة على كرسي...
جميع علامات الأزمة القلبية.
وقد أدخلت المستشفى،
وأكد الفحص بالموجات فوق الصوتية بالفعل ما كنا نشك فيه:
لقد ضعف قلبها لأكثر من نصف قدرته الطبيعية
وانتفخ ليتخذ الشكل المميز لجرة تاكوتسوبو.
لكن لم تكن أي من الفحوصات الأخرى سلبية،
حيث لم توجد أي علامة على انسداد بالشرايين بأي مكان.
وبعد أسبوعين، عادة حالتها العاطفية إلى طبيعتها
وهو ما أكده الفحص بالموجات فوق الصوتية
الذي أجري لقلبها.
وقد تم ربط اعتلال جرة تاكوتسوبو للقلب بالعديد من المواقف المجهدة عاطفياً،
بما فيها الحديث أمام الجمهور...
(ضحك)
(تصفيق)
والشجارات المنزلية وخسائر القمار،
بل حتى خلال حفلة ميلاد مفاجئة.
(ضحك)
حتى أنه تم ربطها بالاضطرابات الاجتماعية على نطاق واسع،
مثل بعد كارثة طبيعية.
على سبيل المثال، في 2004،
تعرضت منطقة تقع بأكبر جزيرة باليابان لهزه أرضية عنيفة.
توفي على إثرها أكثر من 60 شخصاً وجرح الآلاف.
وفي أعقاب الكارثة،
اكتشف الباحثون أن حالات اعتلال جرة تاكوتسوبو للقلب
ارتفعت 24 مرة في تلك المنطقة بعد شهر من الهزة الأرضية
بالمقارنة مع نفس الفترة من السنة المنصرمة.
ويرتبط السبب وراء هذه الحالات
بصورة وثيقة مع شدة الهزة الأرضية.
تقريباً في كل حالة، كان المرضى يعيشون بالقرب من مركز الزلزال.
المثير للاهتمام، أنه تم أيضاً تشخيص اعتلال تاكوتسيبو للقلب بعد مناسبة سعيدة،
لكن يبدو أن القلب يتفاعل بشكل مختلف،
حيث ينتفخ بالوسط، مثلاً، دون القمة.
وما زال السبب في أن نؤدي عوامل عاطفية مختلفة لتغيرات مختلفة بالقلب
سراً غامضاً.
لكن يمكننا أن نقول اليوم، في قصيدة غنائية لأسلافنا من الفلاسفة،
أنه وإن لم تكن العواطف مقرها قلوبنا،
فإن القلب العاطفي
يتداخل مع قرينه المادي،
بكيفيات مدهشة وغامضة
الاعتلالات القلبية، بما فيها الموت المفاجئ،
قد تم الإبلاغ عنها لفترات طويلة لدى أشخاص تعرضوا لانفعال عاطفي شديد
أو لاضطراب متعلق بالقلب المجازي.
سنة 1942،
نشر والتر كانون، عالم وظائف الأعضاء بهارفارد،
مقالاً بعنوان "الموت بالفودو"
ووصف فيه حالات للوفاة بسبب الخوف
لأشخاص اعتقدوا أنهم ملعونون
بسبب ساحرة أو نتيجة لأكلهم فاكهة محرمة.
في كثير من الحالات، بعد فقدان الأمل تماماً، تسقط الضحية ميتة بمكانها.
والعامل المشترك بين كل هذه الحالات كان هو إيمان راسخ من الضحايا
أن هناك قوة خارجية يمكنها التسبب بقتلهم،
وأنه لا حول لهم على مجابهتها.
وقد افترض كانون فيما يتعلق بهذا الافتقار الواضح للسيطرة،
أنه مترتب عن استجابة عضوية كاملة،
تنقبض فيها الأوعية الدموية لدرجة
ينخفض فيها حجم الدم بشكل حاد
وينهار ضغط الدم
فيصاب القلب بوهن شديد،
مما يتسبب بضرر بالغ للعضو جراء نقص بنقل الأوكسجين.
واعتقد كانون بأن حالات وفيات الفودو
مقتصرة في الشعوب الأصلية أو "البدائية".
لكن مع مرور السنوات، تبين أن هذا النوع من الوفيات يتزايد
لدى الأشخاص العصريين من جميع المشارب أيضاً.
وحاليا، تلاحظ حالات من الوفاة بسبب الحزن بين الأزواج والإخوة.
حالات القلوب المكسورة هي مميتة بالمعنى الحرفي والمجازي للكلمة.
وتسري هذه الروابط أيضاً على الحيوانات.
في دراسة رائعة نشرت سنة 1980 بجريدة ساينز
قدم باحثون لأرانب مخبرية نظام غذائي بنسبة عالية من الكولسترول
لدراسة تأثيره على أمراض الأوعية الدموية.
المدهش أنهم وجدوا أن بعض الأرانب طورت أمراضاً أكثر من غيرها،
لكنهم لم يتمكنوا من تفسير السبب.
فالأرانب تعيش وفق نظام غذائي وبيئة وصفات جينية متماثلة.
وقد اعتقدوا بأن الأمر قد يكون مرتبطاً
بوتيرة تفاعل فني المختبر مع الأرانب.
لذا قاموا بإعادة الدراسة،
من خلال تقسيم الأرانب إلى مجموعتين.
وقدم للمجموعتين نظام غذائي بنسبة عالية من الكولسترول.
لكن حررت أرانب إحدى المجموعتين من الأقفاص،
حيث كانت تحمل وتداعب ويتحدث معها ويلعب معها،
في حين أبقيت المجموعة الأخرى بالأقفاص
وتركت وحيدة.
بعد سنة، خلال عملية التشريح،
اكتشف الباحثون أن الأرانب بالمجموعة الأولى،
التي تفاعلت مع البشر،
كانت تعاني من مرض الشريان الأبهر بنسبة 60% أقل من أرانب المجموعة الأخرى،
رغم أنها تعاني من معدلات كولسترول وضغط دم وسرعة نبض متماثلة.
اليوم، لم تعد صحة القلب مجالاً يحتكره الفلاسفة،
الذين يتوقفون عند المعاني المجازية للقلب،
وأصبح مجالاً مرتبطاً أكثر بالأطباء مثلي،
الذين يستعملون تكنولوجيات كانت تعتبر حتى منذ قرن فقط،
نظراً للمكانة المهمة للقلب في الثقافة الإنسانية،
من المواضيع المحظورة.
وخلال العملية، تحول القلب
من شيء شبه خارق تقريباً مشرباً بالمجاز والمعاني
إلى آلة يمكن التلاعب والتحكم فيها.
لكن وهنا يكمن مربط الفرس:
فتلك التلاعبات، التي يمكننا اليوم فهمها،
يجب تكملتها بالانتباه إلى الحياة العاطفية
التي كان يعتقد، منذ آلاف السنين، أن مقرها القلب.
لنأخذ مثلا، مقال "Lifestyle Heart Trial"،
المنشور بالجريدة البريطانية "ذا لانسيت" سنة 1990.
حيث تم اختيار 48 مريضاً مصاباً بمرض القلب التاجي المعتدل أو الحاد
بشكل عشوائي للعناية الاعتيادية
أو نمط حياة مكثف يشمل حمية نباتية قليل الدهون
وتمارين ايروبيك معتدلة
ومجموعة الدعم النفسي والاجتماعي
ونصائح لإدارة الإجهاد.
وجد الباحثون أن نمط حياة المرضى
خفض تقريباً 5% من التصلب اللويحي.
ومن جهة أخرى، عرفت عينة المرضى الشاهدة
ارتفاعاً بنسبة 5% أكثر للتصلب اللويحي خلال سنة واحدة
وبنسبة 28% خلال 5 سنوات.
كما تضاعف تقريباً معدل المشاكل القلبية لديها،
كالنوبات القلبية وجراحة الشريان التاجي
والوفيات المرتبطة بالمشاكل القلبية.
الآن، هذه حقيقة مثيرة للاهتمام:
بعض المرضى في العينة الشاهدة تبنو خطط حمية وتمارين رياضية
شبيهة تقريباً من حيث كثافتها بتلك الخاصة بمجموعة نمط الحياة المكثف.
ما تزال أمراضهم القلبية تتطور.
الحمية والتمارين الرياضية لم تكن كافية لتسهيل تراجع مرض القلب التاجي.
وتبين من المتابعة المنجزة خلال فترتي السنة والخمس سنوات،
أن إدارة الإجهاد كانت شديدة الارتباط
بتراجع مرض القلب التاجي
مقارنة بالتمارين الرياضية.
وبدون شك، فإن هذه الدراسة ومثيلاتها هي صغيرة،
وبالطبع، فإن الارتباط لا يدل على السبب.
من المؤكد أنه يحتمل للإجهاد أن يؤدي إلى عادات غير صحية،
وهذا هو السبب الحقيقي لارتفاع خطر التعرض لأمراض القلبية الوعائية.
لكن كما هو الحال في الربط بين التدخين وسرطان الرئة،
عندما تبين العديد من الدراسات نفس النتيجة،
وعندما تكون هناك آليات تفسر علاقة السببية،
فسيكون من الغريب إنكار احتمالية تواجد إحداها.
وما خلص إليه العديد من الأطباء هو ما استوعبته أنا أيضاً
خلال عقدين تقريباً من حياتي كمتخصص بالقلب:
القلب العاطفي يتداخل مع قرينه المادي،
بكيفيات مدهشة وغامضة.
ورغم ذلك، ما يزال الطب اليوم مستمراً في تصور القلب كآلة.
وقد كان لهذا التصور فوائد عظيمة.
طب القلب، مجال تخصصي،
هو بلا شك أحد الحقول العلمية التي عرفت أكبر عدد من قصص النجاح
خلال 100 سنة الماضية.
الدعامة القلبية وناظم نبض القلب ومزيل الرجفان وجراحة مجازة الشريان التاجي
وعمليات زراعة القلب...
كل تلك الأمور قد طورت أو ابتكرت بعد الحرب العالمة الثانية.
إلا أنه، من المحتمل
أننا اقتربنا من الحد الذي يمكن للطب بلوغه علمياً
لمكافحة الأمراض القلبية.
وبالفعل، فقد تراجع معدل انخفاض الوفيات بأمراض القلب والأوعية
بشكل ملحوظ خلال العقد الماضي.
سيكون علينا الانتقال إلى نموذج جديد
للاستمرار بتحقيق ذاك النوع من التقدم الذي اعتدنا عليه.
وسيتوجب في هذا النموذج تقديم العوامل النفسية والاجتماعية والتركيز عليها
بالنسبة لكيفية التفكير بمشاكل العقل.
حيث سيصبح هذا الأمر معركة صعبة،
وسيظل مجالاً غير مستكشف بشكل كبير.
فما تزال الجمعية الأمريكية للقلب لا تدرج الإجهاد العاطفي
كعامل خطر رئيسي قابل للتعديل بالنسبة لأمراض القلب،
على الأرجح جزئياً لأنه من السهل خفض معدل الكوليسترول بالدم
بدلاً من الانهيار العاطفي والاجتماعي.
هناك طريقة أفضل، على الأرجح،
إذا أقررنا أنه عندما نقول: "قلب مكسور"
فنحن نتحدث بالفعل أحياناً عن قلب مكسور حقيقي.
ويجب علينا، علينا الانتباه أكثر لقوة وأهمية العواطف
في كيفية العناية بصحة قلوبنا.
وقد تعلمت أن الإجهاد العاطفي
هو مسألة تتعلق أكثر بالحياة منه بالموت.
شكرا جزيلا.
(التصفيق)
Kein anderes Organ,
vielleicht kein anderes Objekt menschlichen Lebens,
ist so reich mit Bedeutung und Metaphern bestückt wie das menschliche Herz.
Seit Jahrhunderten
ist das Herz das Symbol unseres emotionalen Lebens.
Es wurde von vielen für den Sitz der Seele gehalten,
den Ursprung der Emotionen.
Sogar das Wort „Emotion“ stammt vom französischen „émouvoir“ ab,
was „erregen“ bedeutet.
Vielleicht naheliegend, dass die Emotionen
einem bewegenden Organ zugeordnet wurden.
Aber wie ist diese Zuordnung?
Real oder nur metaphorisch?
Als Herzspezialist möchte ich Ihnen sagen,
dass sie sehr real ist.
Emotionen, wie Sie lernen werden,
haben eine direkte und körperliche Auswirkung auf das Herz.
Lassen Sie uns ein wenig über das metaphorische Herz sprechen.
Das Symbol des emotionalen Herzens gilt noch heutzutage.
Nach einer bildlichen Assoziation für Liebe gefragt,
nennen die meisten das Valentinsherz.
Diese kardioide Herzform kommt häufig in der Natur vor.
Sie steckt in den Blättern, Blüten und Samen vieler Pflanzenarten
wie dem Silphium,
das im Mittelalter zur Geburtskontrolle genutzt wurde.
Möglicherweise rührt daher die Assoziation
mit Sex und romantischer Liebe.
Egal welcher Grund,
ab dem 13. Jahrhundert tauchen Herzen in den Liebesbildern auf.
Mit der Zeit wurden diese Darstellungen rot --
die Farbe des Bluts,
ein Symbol der Leidenschaft.
Für die römisch-katholische Kirche
steht die Herzform für das Heiligste Herz Jesu.
Geziert mit Dornen und ätherisches Licht ausstrahlend
wurde es zum Symbol klösterlicher Liebe.
Die Verbindung zwischen Herz und Liebe besteht auch in der Moderne weiter.
Als Barney Clark, ein ehemaliger Zahnarzt mit Herzversagen im Endstadium,
1982 in Utah das erste permanente künstliche Herz erhielt,
fragte seine 39-jährige Frau die Ärzte:
„Wird er mich noch lieben können?“
Heute wissen wir, dass das Herz nicht per se der Ursprung der Liebe
oder anderer Emotionen ist,
worin sich die Antike täuschte.
Dennoch begreifen wir mehr und mehr,
dass die Verbindung zwischen Herz und Emotionen sehr eng ist.
Auch wenn es Gefühle nicht hervorruft,
so ist es ihnen doch sehr empfänglich.
In gewisser Weise enthalten unsere Herzen
eine Chronik unseres emotionalen Lebens.
Furcht und Trauer können zum Beispiel tiefe Herzschäden hinterlassen.
Nerven, die unbewusste Vorgänge wie den Herzschlag steuern,
spüren die Anspannung und können eine schädliche Notreaktion auslösen,
wodurch sich die Blutgefäße verengen,
das Herz rast,
der Blutdruck ansteigt
und schwerer Schaden entsteht.
Anders ausgedrückt:
es wird deutlich,
dass unsere Herzen äußerst stark auf das emotionale System reagieren,
quasi auf das metaphorische Herz.
Vor ungefähr zwei Jahrzehnten wurde eine Herzinsuffizienz entdeckt,
die „Takotsubo-Kardiomyopathie“ oder "Gebrochenes-Herz-Syndrom" genannt wird,
wobei das Herz akut schwächer schlägt, als Folge starker Belastung oder Trauer.
Typisch wäre nach einer Trennung oder dem Tod eines Geliebten.
Wie diese Bilder zeigen, sieht das trauernde Herz in der Mitte
anders aus als das normale links.
Es scheint betäubt
und bläst sich regelmäßig zur Form einer Takotsubo auf,
einer japanischen Tintenfischfalle mit engem Flaschenhals.
Wir kennen die Gründe nicht genau
und das Syndrom löst sich normalerweise nach wenigen Wochen.
Dennoch kann in dieser akuten Phase
der Herzstillstand, eine lebensbedrohliche Arrhythmie
oder sogar der Tod eintreten.
So verstarb der Mann einer meiner älteren Patientinnen letztens.
Trotz der Trauer hat sie es akzeptiert,
vielleicht ein wenig erleichtert.
Es war eine sehr lange Krankheit, er hatte Demenz.
Doch eine Woche nach seiner Bestattung betrachtete sie sein Foto
und versank in Trauer.
Sie bekam Brustschmerzen, gefolgt von Atemschwierigkeiten,
geweiteten Nackenvenen, eine schweißnasse Stirn,
Kurzatmigkeit, als sie mit allen Zeichen
eines Herzversagens im Stuhl saß.
Sie wurde ins Krankenhaus eingeliefert
und ein Ultraschall bestätigte die Vermutung:
Ihr Herz war nur noch halb so groß
und blies sich wie eine Takotsubo auf.
Doch alle anderen Tests waren negativ,
keine verstopften Arterien vorhanden.
Zwei Wochen später normalisierte sich ihr emotionaler Zustand
und erwiesenermaßen ebenfalls ihr Herz.
Die Takotsubo-Kardiomyopathie wird mit Stresssituationen in Verbindung gebracht,
so auch öffentliches Reden --
(Lachen)
(Applaus)
häuslichem Streit, Spielverluste
oder einer Überraschungsfeier.
(Lachen)
Auch soziale Aufruhr oder eine Naturkatastrophe sind denkbar.
2004 beispielsweise
zerstörte ein Erdbeben einen Bezirk auf Japans größter Insel.
Mehr als 60 Menschen starben und Tausende wurden verletzt.
Ein Monat nach dieser Katastrophe
nahmen die Fälle von Takotsubo- Kardiomyopathie dort zwanzigfach
im Vergleich zum Vorjahr zu.
Diese Fälle zeigen eine Abhängigkeit zur Intensität des Bebens.
In fast jedem lebten die Patienten nahe dem Epizentrum.
Interessanterweise entsteht die Krankheit auch durch glückliche Begebenheiten,
doch das Herz reagiert anders.
Es bläst sich im Mittelteil auf und nicht an der Spitze.
Weshalb verschiedene emotionale Auslöser das Herz unterschiedlich formen
bleibt ein Mysterium.
Doch als Zugeständnis an antike Philosophen können wir sagen,
dass die Emotionen zwar nicht aus dem Herz stammen,
aber das emotionale das biologischen Herz auf unvermutete Weise überschneidet.
Herzsyndrome, auch plötzliche Tode,
wurden lange bei Opfern großer emotionaler Störung festgestellt.
1942 veröffentlichte der Physiologe Walter Cannon den „Voodoo-Tod“,
in welchem er Angsttode bei vermeintlich Verfluchten beschreibt.
Urheber waren Schamanen oder das Übertreten eines Tabus.
Oft fielen die verzweifelten Opfer augenblicklich tot zu Boden.
Gleich hatten alle Opfer den absoluten Glauben
an eine äußere Todeskraft,
gegen die sie hilflos waren.
Der wahrgenommene Kontrollverlust, so folgerte Cannon,
führte zu einer ungemilderten physiologischen Reaktion,
bei der sich die Blutgefäße
bis zur akkuten Verringerung des Blutvolumens zusammenzogen,
der Blutdruck fiel
das Herz schwächer wurde
und aus Sauerstoffmangel massive Organschäden entstanden.
Laut Cannon kommen Voodoo-Tode
nur bei eingeborenen oder „primitiven“ Völkern vor.
Doch über die Jahre wurde ihre Existenz auch in der modernen Welt bemerkbar.
Aktuell sehen wir Trauertode bei Partnern oder Verwandten.
Ein gebrochenes Herz ist buchstäblich und im übertragenen Sinne tödlich.
Diese Rückschlüsse gelten sogar für Tiere.
In einer faszinierenden Untersuchung in der Zeitschrift „Science“ von 1980
fütterten Forscher Käfigkaninchen mit cholesterinhaltiger Nahrung
um die Auswirkungen auf Herzkreislauf- erkrankungen zu untersuchen.
Überraschenderweise entwickelten einzelne Tiere mehr Krankheiten als andere,
den Forschern war es unerklärlich.
Die Kaninchen hatten gleiches Futter, Umwelteinflüsse und Erbgut.
Sie vermuteten einen Zusammenhang
mit der Häufigkeit an Menschenkontakt.
Also wiederholten sie den Versuch
und teilten die Kaninchen in zwei Gruppen.
Beide Gruppen erhielten cholesterinhaltige Nahrung.
Doch eine Gruppe wurde gehalten, gestreichelt, angesprochen und bespaßt;
während die andere Gruppe allein in Käfighaltung verblieb.
Ein Jahr später bei der Autopsie
fanden die Forschen bei der ersten Gruppe
mit viel menschlicher Interaktion
60% weniger Aortaerkrankungen als in der anderen Gruppe,
obwohl Cholesterinspiegel, Blutdruck und Herzrhythmus gleich waren.
Heute ist das Herz nicht mehr die Domäne der Philosophen,
die des Herzens metaphorische Bedeutung als Grundlage nehmen,
sondern eher jene von Ärzten wie mir,
die mit noch vor einem Jahrhundert verbotener Technik
die kulturelle Unversehrtheit des Herzens antasten.
Dabei hat sich das Herz
vom fast übernatürlichen Objekt mit metaphorischer Bedeutung
zur beeinfluss- und kontrollierbaren Maschine gewandelt.
Doch das ist der Punkt:
Die Beeinflussungen müssen nach unserem Verständnis
unter Berücksichtigung der Emotionen, deren vermeintliches Zentrum das Herz
jahrtausendelang war, stattfinden.
Ein Beispiel ist die Lebensstil-Herzstudie
in der britischen „Die Lanzette“ von 1990.
48 Patienten mit mittel- bis schwerer koronarer Erkrankung
wurden zufällig entweder normal gepflegt
oder einem intensiven Lebensstilprogramm mit fettarmer vegetarischer Diät,
Aerobic-Übungen,
Gruppenpsychotherapie
und Stressbewältigungshilfe zugewiesen.
Die Patienten im Lebensstilprogramm
hatten fast 5% weniger Koronarplaque.
Die Kontrollgruppe dagegen
hatte ein Jahr später 5% mehr Koronarplaque
und fünf Jahre später 28% mehr.
Sie wiesen ebenso fast die doppelte Anzahl an Herzproblemen
wie Herzattacken, koronare Bypass-Operationen
und herzbedingte Tode.
Hier ist ein interessanter Fakt:
einige Patienten der Kontrollgruppe hielten sich an gleichwertige Diät
und Übungen wie das Lebensstilprogramm.
Ihre Herzkrankheit schritt trotzdem fort.
Diät und Übung genügen nicht für bessere Heilung von Herzkrankheiten.
Bei der ein- und fünfjährigen Nachprüfung
fiel das Stressmanagement zur Genesung stärker ins Gewicht
als die körperliche Übung.
Zweifelsohne sind die Studien klein
und die Korrelation beweist noch keinen kausalen Zusammenhang.
Möglicherweise führt Stress zu ungesunden Angewohnheiten
und das ist der wahre Grund für den Anstieg an Herzkreislauferkrankungen.
Doch wie beim Rauchen und dem Lungenkrebs
erscheint die Leugnung angesichts vieler Studienergebnisse
mit ähnlicher logischer Schlussfolgerung
doch etwas willkürlich.
Wie ich in meinen fast 20 Jahren als Herzspezialist
haben viele Ärzte gefolgert,
dass das emotionale Herz mit seinem biologischen Pendant
auf überraschende und mysteriöse Art verflochten ist.
Dennoch versteht die moderne Medizin das Herz als Maschine.
Dieses Verständnis hat große Vorteile.
Mein Fachgebiet, die Kardiologie,
ist zweifelsfrei eine der größten Wissenschaftserfolge
der letzten 100 Jahre.
Stents, Schrittmacher, Defibrillatoren, koronare Bypass-Chirurgie,
Herztransplantationen --
alle diese Dinge entstanden nach dem Zweiten Weltkrieg.
Dennoch ist es möglich,
dass wir uns den Grenzen der wissenschaftlichen Medizin
gegen Herzerkrankungen annähern.
Die Sterblichkeitsrate durch Herzkreislauferkrankungen
sank in dieser Dekade bedeutend schwächer.
Wir müssen das Paradigma wechseln
um den gewohnten Fortschritt zu erhalten.
In diesem Paradigma müssen psychosoziale Faktoren im Mittelpunkt
unseres Herzverständnisses stehen.
Das wird ein harter Kampf
und das Gebiet ist weitgehend unerforscht.
Der amerikanische Herzverband listet emotionalen Stress noch immer nicht
als behandelbares Schlüsselrisiko für Herzkrankheiten,
vielleicht weil der Blutdruck so viel leichter zu senken ist
als ein emotionale Aufgewühltheit.
Es gibt eventuell einen besseren Weg
wenn wir bei einem „gebrochenen Herzen“
wirklich an ein gebrochenes Herz denken.
Wir müssen unbedingt mehr auf die Kraft der Emotionen Acht geben,
wenn wir unsere Herzen pflegen.
Ich habe gelernt, dass emotionaler Stress
oft eine Sache um Leben und Tod ist.
Vielen Dank.
(Applaus)
Ningún otro órgano,
quizás ningún otro objeto en la vida humana,
está tan imbuido de metáforas y significados como el corazón humano.
En el transcurso de la historia,
el corazón ha sido un símbolo de nuestras vidas emocionales.
Fue considerado por muchos como el asiento del alma,
el repositorio de las emociones.
La misma palabra "emoción" proviene en parte del verbo francés "émouvoir"
que significa "agitar".
Y quizás sea lógico que las emociones estén vinculadas a un órgano
caracterizado por su movimiento agitado.
Pero ¿cuál es ese vínculo?
¿Es real o puramente metafórico?
Como especialista del corazón,
estoy aquí para decirles que ese vínculo es muy real.
Las emociones, verán,
pueden y tiene un efecto físico directo en el corazón humano.
Pero antes de entrar en esto,
hablemos un poco sobre el corazón metafórico.
El simbolismo del corazón emocional perdura hasta hoy.
Si preguntamos a las personas qué imagen asocian más con el amor,
no hay duda de que el corazón de San Valentín encabezaría la lista.
La forma del corazón, llamada cardioide,
es común en la naturaleza.
Se encuentra en las hojas, flores y semillas de muchas plantas,
incluyendo el silfio,
usado para el control de la natalidad en la Edad Media
y quizás es la razón por la cual el corazón se asoció
con sexo y amor romántico.
Por cualquier razón,
los corazones comenzaron a aparecer en pinturas de amantes en el siglo XIII.
Con el tiempo, las imágenes se volvieron rojas,
el color de la sangre,
un símbolo de la pasión.
En la Iglesia católica romana,
la forma del corazón se conoció como el Sagrado Corazón de Jesús.
Adornado con espinas y emitiendo luz etérea,
se convirtió en una insignia del amor monástico.
Esta asociación entre corazón y amor ha resistido hasta la modernidad.
Cuando Barney Clark, dentista retirado con insuficiencia cardíaca en etapa terminal,
recibió el primer corazón artificial permanente en Utah en 1982,
según los informes, su esposa de 39 años preguntó a los médicos:
"¿Seguirá siendo capaz de amarme?".
Hoy sabemos que el corazón no es la fuente del amor
o de las otras emociones, per se;
los antiguos estaban equivocados.
Y, sin embargo, cada vez más, hemos llegado a comprender
que la conexión entre el corazón y las emociones es muy íntima.
El corazón puede no originar nuestros sentimientos,
pero es muy sensible a ellos.
En cierto sentido, un registro de nuestra vida emocional
está escrito en nuestros corazones.
El miedo y la pena, por ejemplo, pueden causar una lesión cardíaca profunda.
Los nervios que controlan procesos inconscientes como el latido del corazón
pueden sentir angustia
y desencadenar una respuesta de lucha o huida desadaptativa
que provoca la constricción de los vasos sanguíneos,
un ritmo galopante en el corazón
y una subida de la presión arterial
que causa daños.
En otras palabras,
cada vez está más claro que
nuestros corazones son extraordinariamente sensibles a nuestro sistema emocional,
al corazón metafórico, si se quiere.
Existe un trastorno cardíaco reconocido por primera vez hace unas dos décadas.
llamado "miocardiopatía de takotsubo" o "síndrome del corazón roto"
en el que el corazón se debilita mucho en respuesta al estrés intenso o al dolor,
tras una ruptura de una relación amorosa o la muerte de un ser querido.
Como muestran estas imágenes, el corazón afligido en el medio,
se ve muy diferente al corazón normal de la izquierda.
Parece aturdido
y con frecuencia los abombamientos son la forma distintiva de un takotsubo,
que se muestra a la derecha,
una vasija japonesa con una base ancha y un cuello estrecho.
No sabemos exactamente por qué sucede esto,
y el síndrome generalmente se soluciona en pocas semanas.
Sin embargo, en el período agudo,
puede causar insuficiencia cardíaca
arritmias potencialmente mortales,
incluso la muerte.
Por ejemplo, el esposo de una paciente anciana mía
murió recientemente.
Estaba triste, por supuesto, pero lo aceptaba.
Quizás incluso un poco aliviada.
Había sido una enfermedad muy larga; él había tenido demencia.
Pero una semana tras funeral, ella miró su foto
y empezó a estar llorosa.
Y luego desarrolló dolor en el pecho, le faltaba el aire,
tenía distensión de las venas del cuello, cejas sudorosas,
un jadeo notable mientras estaba sentada en una silla.
Todos los signos de insuficiencia cardíaca.
Fue ingresada en el hospital,
donde un ultrasonido confirmó lo que ya sospechábamos:
su corazón se había debilitado a menos de la mitad de su capacidad normal
y se había abombado de la forma distintiva de un takotsubo.
Pero ninguna otra prueba era negativa.
No había signos de arterias obstruidas en ninguna parte.
Dos semanas después, su estado emocional había vuelto a la normalidad.
Entonces, un ultrasonido confirmó,
lo que tenía en su corazón.
La miocardiopatía de takotsubo se relaciona con situaciones estresantes,
incluyendo la de hablar en público,
(Risas)
(Aplausos)
disputas domésticas, pérdidas en el juego,
incluso con una fiesta sorpresa de cumpleaños.
(Risas)
Incluso se ha asociado con un trastorno social generalizado,
como el de después de un desastre natural.
Por ejemplo, en 2004,
un terremoto masivo devastó un distrito en la isla más grande de Japón.
Más de 60 personas murieron y miles resultaron heridas.
Como resultado de esa catástrofe,
los investigadores encontraron que los casos de la miocardiopatía takotsubo
aumentaron 24 veces en el distrito un mes después del terremoto,
en comparación con un período similar el año anterior.
Las residencias de estos casos,
estrechamente correlacionadas con la intensidad del temblor.
En casi todos los casos, los pacientes vivían cerca del epicentro.
Curiosamente la miocardiopatía takotsubo también se ha constatado
tras un evento feliz,
no obstante, el corazón parece reaccionar de manera diferente
abonbándose en la parte media, por ejemplo, y no en el ápice.
El por qué diferentes precipitantes emocionales dan como resultado
diferentes cambios cardíacos, sigue siendo un misterio.
Pero hoy, tal vez como una oda a nuestros filósofos antiguos,
podemos decir que incluso si las emociones no están dentro de nuestros corazones,
el corazón emocional se superpone
a su contraparte biológica
de manera sorprendente y misteriosa.
Síndromes cardíacos, incluida la muerte súbita,
han venido reportándose durante mucho tiempo en personas que sufren
un trastorno emocional intenso o agitación en sus corazones metafóricos.
En 1942 el fisiólogo de Harvard Walter Cannon
publicó un artículo titulado "'Muerte vudú"
en el que describió casos de muerte por susto
en personas que creyeron que habían sido maldecidas,
como por un médico brujo o como consecuencia de comer fruta tabú.
En muchos casos la víctima, habiendo perdido toda esperanza,
cayó muerta en el acto.
Lo que estos casos tenían en común era la creencia absoluta de la víctima
que había una fuerza externa que podría causar su desaparición,
y contra la cual no había fuerza alguna de lucha.
Esta percepción de falta de control, postuló Cannon,
resultaba en una respuesta fisiológica no mitigada,
en el que los vasos sanguíneos se contraían en tal grado
que ese volumen de sangre bajaba agudamente,
la presión sanguínea se desplomaba,
el corazón se debilitaba agudamente
y el daño masivo a los órganos resultante era por la falta de oxígeno transportado.
Cannon creía que las muertes vudú
estaban limitadas a pueblos indígenas o "primitivos".
Pero con los años, se ha demostrado que este tipo de muertes ocurren
en todo tipo de personas modernas, también.
Hoy, la muerte por dolor se ha visto en cónyuges y hermanos.
Los corazones rotos son literal y metafóricamente mortales.
Estas asociaciones son válidas incluso para los animales.
En un estudio fascinante publicado en 1980 en la revista "Science"
los investigadores alimentaron a conejos enjaulados
con una dieta alta en colesterol
para estudiar su efecto sobre la enfermedad cardiovascular.
Sorprendentemente, descubrieron que
algunos conejos desarrollaron más enfermedad que otros,
pero no pudieron explicar por qué.
Los conejos tenían una dieta, ambiente y composición genética muy similares.
Pensaron que podría tener algo que ver
con la frecuencia que el técnico interactuaba con los conejos.
Entonces repitieron el estudio,
dividiendo los conejos en dos grupos.
Ambos grupos fueron alimentados con una dieta alta en colesterol.
Pero en un grupo, los conejos fueron sacados de sus jaulas,
los acariciaron, les hablaron y jugaron con ellos,
y en el otro grupo de conejos permanecieron en sus jaulas solos.
Al año se hizo la autopsia,
y los investigadores encontraron que los conejos en el primer grupo,
que recibió interacción humana,
tenían 60 % menos enfermedad aórtica que los conejos del otro grupo,
a pesar de tener niveles de colesterol,
presión arterial y frecuencia cardíaca similar.
Hoy el cuidado del corazón ya no es una provincia de filósofos,
donde habitan los significados metafóricos del corazón,
sino más bien el dominio de médicos como yo,
que manejan tecnologías que incluso hace un siglo,
debido al estado exaltado del corazón en la cultura humana,
fueron considerados tabú.
En el proceso, el corazón se ha transformado.
de un objeto casi sobrenatural imbuido de metáfora y significado
a una máquina que puede ser manipulada y controlada.
Pero este es el punto clave:
estas manipulaciones, que ahora entendemos,
deben complementarse con atención a la vida emocional
que, durante miles de años, se creía que el corazón contenía.
Consideren, por ejemplo, el ensayo "Lifestyle Heart Trial"
publicado en la revista británica "The Lancet" en 1990.
A 48 pacientes con enfermedad coronaria moderada o grave
se les asignó aleatoriamente un estilo de vida habitual
o un estilo de vida intensivo que incluía una dieta vegetariana baja en grasa,
ejercicio aeróbico moderado,
apoyo psicosocial grupal
y consejos para el manejo del estrés.
Los investigadores encontraron que los pacientes con el nuevo estilo de vida
lograron una reducción de casi 5 % en su placa coronaria.
El grupo de control, por otro lado,
tenía un 5 % más de placa coronaria al año
y un 28 % más a los cinco años.
También tenían casi el doble de la tasa de eventos cardíacos,
como ataques cardíacos, cirugía de derivación coronaria
y muertes relacionadas con el corazón.
Aquí hay un hecho interesante:
algunos pacientes en el grupo de control adoptaron planes de dieta y ejercicio
que fueron casi tan intensos como los del grupo de estilo de vida intensivo.
Su enfermedad cardíaca aún progresaba.
La dieta y el ejercicio por sí solos no fueron suficientes
para facilitar la regresión de la enfermedad coronaria.
En los seguimientos de uno y cinco años,
el manejo del estrés estaba más fuertemente correlacionado
con la reversión de enfermedad coronaria
de lo que fue el ejercicio.
Sin duda, este y otros estudios similares son pequeños,
y, por supuesto, la correlación no prueba la causalidad.
Ciertamente es posible que el estrés conduzca a hábitos poco saludables,
y esa es la verdadera razón del aumento del riesgo cardiovascular.
Pero como con la asociación de fumar y cáncer de pulmón,
cuando tantos estudios muestran lo mismo,
y cuando existen mecanismos para explicar una relación causal,
parece arbitrario negar que probablemente exista alguna.
Lo que muchos médicos han concluido,
y yo también en mis casi dos décadas como especialista del corazón,
es que el corazón emocional se cruza con su contraparte biológica
de maneras sorprendentes y misteriosas.
Y, sin embargo, la medicina hoy continúa conceptualizando el corazón como máquina.
Esta conceptualización ha tenido grandes beneficios.
La cardiología, mi campo,
es sin duda una de las mejores historias de éxito científico
de los últimos 100 años.
Estents, marcapasos, desfibriladores, cirugía de derivación coronaria,
trasplantes de corazón...
todas estas cosas fueron desarrolladas o inventadas tras la II Guerra Mundial.
Sin embargo, es posible
que nos estamos acercando a los límites de lo que puede hacer la medicina científica
para combatir enfermedades del corazón.
De hecho, la tasa de disminución de la mortalidad cardiovascular
ha disminuido significativamente en la última década.
Tendremos que cambiar a un nuevo paradigma
para continuar haciendo el tipo de progreso al que nos hemos acostumbrado.
En este paradigma, factores psicosociales deberán estar al frente y en el centro
en cómo pensamos acerca de los problemas del corazón.
Esta va a ser una batalla cuesta arriba,
y sigue siendo un dominio en gran parte inexplorado.
La American Heart Association todavía no menciona el estrés emocional
como factor de riesgo modificable clave para la enfermedad cardíaca,
quizás en parte porque el colesterol en sangre es mucho más fácil de bajar
que el trastorno emocional y social.
Hay una mejor manera, tal vez,
si lo reconocemos cuando decimos "un corazón roto".
De hecho, a veces estamos hablando de un verdadero corazón roto.
Debemos prestar más atención al poder y la importancia de las emociones.
al cuidar de nuestros corazones.
He aprendido que el estrés emocional
a menudo es una cuestión de vida o muerte.
Gracias.
(Aplausos)
Aucun autre organe,
peut-être aucun autre objet de la vie humaine,
n'est aussi imprégné de métaphores et de sens que le cœur humain.
Au cours de l'Histoire,
le cœur a été un symbole de notre vie émotionnelle.
Il fut considéré par beaucoup comme le siège de l'âme,
le dépositaire des émotions.
Le mot « émotion » vient du verbe « émouvoir »
qui signifie remuer.
Et il est peut-être logique que les émotions soient liées à un organe
caractérisé par son mouvement agité.
Mais quel est ce lien ?
Est-ce réel ou purement métaphorique ?
En tant que cardiologue,
je suis ici aujourd'hui pour vous dire que ce lien est bien réel.
Les émotions, vous l'apprendrez,
peuvent et ont un effet physique direct sur le cœur humain.
Mais avant d'en arriver là,
parlons un peu du cœur métaphorique.
Le symbolisme du cœur émotionnel perdure encore aujourd'hui.
Si nous demandons aux gens quelle image ils associent le plus à l'amour,
il ne fait aucun doute que le cœur de la Saint-Valentin
serait le premier de la liste.
La forme du cœur, appelée cardioïde,
est courante dans la nature.
On la trouve dans les feuilles, les fleurs et les graines de nombreuses plantes,
y compris le silphium,
qui était utilisée comme contraceptif au Moyen Âge
et c'est peut-être la raison pour laquelle le cœur devint associé
au sexe et à l'amour romantique.
Qu'importe la raison,
les cœurs commencèrent à apparaître
dans les peintures des amoureux au XIIIe siècle.
Au cours du temps, les peintures furent peintes en rouge,
la couleur du sang,
un symbole de passion.
Dans l'Église catholique romaine,
la forme du cœur est devenue connue sous le nom de Sacré-Cœur de Jésus.
Paré d'épines et émettant une lumière éthérée,
il devint un insigne d'amour monastique.
Cette association entre le cœur et l'amour a résisté à la modernité.
Lorsque Barney Clark,
un dentiste à la retraite souffrant d'une insuffisance cardiaque terminale
reçut le premier cœur artificiel permanent en Utah en 1982,
sa femme de 39 ans aurait demandé aux médecins :
« Sera-t-il encore capable de m'aimer ? »
Aujourd'hui, nous savons que le cœur n'est pas la source de l'amour
ou des autres émotions, en soi ;
les anciens se trompaient.
Et pourtant, de plus en plus, nous sommes venus à comprendre
que le lien entre le cœur et les émotions est très intime.
Le cœur n'est peut-être pas à l'origine de nos sentiments,
mais il en est extrêmement responsable.
Dans un sens, une trace de notre vie émotionnelle
est écrite dans nos cœurs.
La peur et le chagrin, par exemple,
peuvent causer de graves lésions cardiaques.
Les nerfs qui contrôlent les processus inconscients comme les battements du cœur
peuvent ressentir la détresse
et déclencher une réponse inappropriée de lutte ou de fuite
qui provoque la constriction des vaisseaux sanguins,
l’emballement du cœur
et l'augmentation de la tension artérielle,
entraînant des lésions.
En d'autres termes,
il est de plus en plus clair
que nos cœurs sont extraordinairement sensibles à notre système émotionnel,
au cœur métaphorique, si vous voulez.
Il existe un trouble cardiaque reconnu
pour la première fois il y a une vingtaine d'années
appelé « cardiomyopathie de Tako-Tsubo » ou « syndrome des cœurs brisés »,
dans lequel le cœur se fragilise fortement
en réponse à un stress intense ou à un deuil,
comme après une rupture amoureuse ou le décès d'un être cher.
Comme le montrent ces images, le cœur endeuillé au milieu
est très différent du cœur normal à gauche.
Il semble contracté et souvent en forme de ballon
faisant penser à la forme distinctive d'un Tako-Tsubo, montré à droite,
une jarre japonaise avec une base large et un goulot étroit.
Nous ne savons pas exactement pourquoi cela se produit,
et le syndrome disparaît habituellement en quelques semaines.
Cependant, dans la période aiguë,
cela peut causer une crise cardiaque,
des arythmies mettant la vie en danger,
et même la mort.
Par exemple, le mari d'une de mes patientes âgées
est décédé récemment.
Elle était triste, évidemment, mais l'acceptait.
Peut-être même un peu soulagée. Cela avait été une très longue maladie ;
il était atteint de sénilité.
Mais une semaine après les funérailles, elle regarda sa photo
et pleura.
Puis elle a ressenti des douleurs thoraciques,
et avec elles, un essoufflement,
une distension des veines du cou, elle avait le visage en sueur,
un essoufflement perceptible alors qu'elle était assise sur une chaise -
tous les signes d'une crise cardiaque.
Elle a été admise à l'hôpital,
où une échographie confirma ce que nous soupçonnions déjà :
son cœur s'était affaibli à moins de la moitié de sa capacité normale
et avait pris la forme caractéristique d'un Tako-Tsubo.
Mais aucun autre test n'était négatif,
aucun signe d'artères bouchées nulle part.
Deux semaines plus tard, son état émotionnel était redevenu normal
ainsi que, une échographie le confirma,
son cœur.
La cardiomyopathie de Tako-Tsubo a été liée
à beaucoup de situations stressantes,
y compris parler en public -
(Rires)
(Applaudissements)
les disputes conjugales, perdre aux jeux d'argent,
même une fête d'anniversaire surprise.
(Rires)
Cela a même été associé à un bouleversement social généralisé,
comme après une catastrophe naturelle.
Par exemple, en 2004,
un violent séisme a dévasté une zone de la plus grande île du Japon.
Plus de 60 personnes ont été tués, et des milliers d'autres blessées.
Dans la foulée de cette catastrophe,
des chercheurs ont constaté que les cas de cardiomyopathie de Tako-Tsubo
ont été multipliés par vingt-quatre dans cette zone un mois après le séisme,
par rapport à une période similaire l'année précédente.
Les origines de ces cas
étaient étroitement corrélées à l'intensité de la secousse.
Dans presque tous les cas, les patients vivaient près de l'épicentre.
Curieusement, la cardiomyopathie de Tako-Tsubo a également été observée
après un événement heureux,
mais le cœur semble réagir différemment,
en gonflant au milieu, par exemple, et non à l'apex.
Pourquoi des déclencheurs émotionnels différents
entraînent des changements cardiaques différents
reste un mystère.
Mais aujourd'hui, peut-être en ode à nos anciens philosophes,
nous pouvons dire que même si les émotions ne sont pas contenues dans nos cœurs,
le cœur émotionnel chevauche son homologue métaphorique,
son homologue biologique,
d'une surprenante et mystérieuse façon.
Des syndromes cardiaques, y compris la mort subite,
ont longtemps été signalés chez des personnes
éprouvant des troubles émotionnels intenses
ou un bouleversement dans leurs cœurs métaphoriques.
En 1942,
le physiologiste d'Harvard Walter Cannon publia un article
intitulé « Voodoo'Death »,
dans lequel il décrit des cas de mort par peur
chez des personnes qui croyaient avoir été maudites,
soit par une sorcière ou après avoir mangé un fruit tabou.
Dans de nombreux cas, la victime, désespérée, était tombée raide morte.
Ce que ces cas avaient en commun, c'est la conviction absolue de la victime
qu'il y avait une force externe qui pouvait causer leur disparition,
et contre laquelle il était impossible de lutter.
Cet apparent manque de contrôle, postule Cannon,
entraina une réponse physiologique totale,
dans laquelle les vaisseaux sanguins se sont resserrés à tel point
que le volume sanguin chuta de façon aiguë,
la pression artérielle s’effondra,
le cœur s'affaiblit gravement,
les organes subirent d'énormes dommages par manque d'oxygène transporté.
Cannon croyait que les « Voodoo'Death »
étaient limitées aux peuples indigènes ou « primitifs ».
Mais au fil des ans, il a été démontré que ces types de décès se produisent
chez toutes sortes de personnes modernes également.
Aujourd'hui, la mort par deuil a été observée
chez les conjoints et les frères et sœurs.
Les cœurs brisés sont littéralement et figurativement mortels.
Ces associations sont aussi vraies pour les animaux.
Dans une étude fascinante publiée en 1980 dans la revue « Science »,
les chercheurs ont donné à des lapins en cage
une alimentation riche en cholestérol pour étudier ses effets
sur les maladies cardiovasculaires.
Bizarrement, ils ont découvert que certains lapins développaient
beaucoup plus de maladies que d'autres,
mais ils ne savaient pas pourquoi.
Les lapins avaient une alimentation,
un environnement et une constitution génétique similaire.
Ils ont pensé que cela pourrait avoir un lien
avec la fréquence à laquelle le technicien interagissait avec les lapins.
Ils ont alors refait l'étude,
en divisant les lapins en deux groupes.
Les deux groupes reçurent une alimentation riche en cholestérol.
Mais dans un groupe, les lapins ont été sortis de leurs cages,
tenus, caressés, on leur avait parlé, on avait joué avec eux,
et dans l'autre groupe, les lapins sont restés dans leurs cages
et ont été laissés seuls.
Au bout d'un an, à l'autopsie,
les chercheurs ont découvert que les lapins du premier groupe,
qui avaient reçu une interaction humaine,
avaient 60 % de maladies aortiques en moins que les lapins de l'autre groupe,
malgré des taux de cholestérol,
une pression artérielle et une fréquence cardiaque similaires.
Aujourd'hui, le soin du cœur n'est plus le domaine des philosophes,
qui s'attardent sur les significations métaphoriques du cœur,
mais plutôt celui des médecins comme moi,
qui utilisent des technologies qui, il y a encore un siècle,
en raison du statut élevé du cœur dans la culture humaine,
étaient considérées taboues.
Ce faisant, le cœur est passé
d'un objet presque surnaturel imprégné de métaphore et de signification
à une machine qui peut être manipulée et contrôlée.
Mais c'est là le point clé :
ces manipulations, nous le comprenons maintenant,
doivent être complémentées par l'attention à la vie émotionnelle
que le cœur, pendant des milliers d'années, était censé contenir.
Prenons, par exemple, le Lifestyle Heart Trial
publié dans la revue britannique « The Lancet » en 1990.
Quarante-huit patients atteints de maladies coronaires modérées ou graves
ont été assignés au hasard à des soins habituels
ou à un mode de vie intensif qui comprenait
une alimentation végétarienne allégée,
un niveau modéré d'activité physique,
un soutien psychosocial en groupe,
et des conseils pour la gestion du stress.
Les chercheurs ont découvert que les patients au mode de vie intensive
avaient une réduction de près de 5 % de la plaque coronaire.
Les patients témoins, par contre,
présentaient 5 % de plaque coronaire en plus au bout d'un an
et 28 % de plus après cinq ans.
Ils avaient également connu presque deux fois plus d'événements cardiaques,
comme des crises cardiaques, des pontages coronariens
et des décès liés aux maladies cardiaques.
Voici un fait intéressant :
certains patients du groupe témoin ont adopté
une alimentation et des exercices qui étaient presque aussi intenses
que ceux du groupe au mode de vie intense.
Leurs maladies cardiaques progressaient toujours.
L'alimentation et l'exercice seuls n'étaient pas suffisants
pour faciliter la régression de la maladie cardiaque.
Lors des suivis à un et cinq ans,
la gestion du stress était plus fortement corrélée
à l'inversion de la maladie coronarienne
que ne l'était l'exercice physique.
Il ne fait aucun doute que cette étude et d'autres similaires sont mineures,
et, bien sûr, la corrélation ne prouve pas la causalité.
Il est certainement possible que le stress mène à des habitudes malsaines,
et c'est la véritable raison de l'augmentation du risque cardiovasculaire.
Mais comme dans le cas du tabagisme et du cancer des poumon,
lorsque tant d'études démontrent la même chose,
et qu'il existe des mécanismes pour expliquer une relation de cause à effet,
il semble capricieux de nier qu'il en existe probablement une.
Ce que beaucoup de médecins ont conclu et ce que j'ai aussi appris
au cours de mes presque deux décennies en tant que cardiologue :
le cœur émotionnel s'entrecroise avec son homologue biologique
d'une surprenante et mystérieuse façon.
Et pourtant, la médecine d'aujourd'hui continue de conceptualiser
le cœur comme une machine.
Cette conceptualisation a eu de grands avantages.
La cardiologie, mon domaine,
est sans doute l'une des plus grandes réussites scientifiques
de ces cent dernières années.
Les stents, les pacemakers, les défibrillateurs,
les pontages coronariens, les transplantations cardiaques -
toutes ces choses ont été développées ou inventées
après la Seconde Guerre mondiale.
Cependant, il est possible
que nous approchions des limites de ce que la médecine scientifique
peut faire pour combattre les maladies cardiovasculaires.
En effet, le taux de diminution de la mortalité cardiovasculaire
a considérablement ralenti au cours de la dernière décennie.
Nous devrons adopter un nouveau paradigme
pour continuer à faire le genre de progrès auquel nous sommes habitués.
Dans ce paradigme, les facteurs psychosociaux devront être au centre
de notre réflexion sur les problèmes cardiaques.
Cela va être une bataille difficile,
et reste un domaine qui est largement inexploré.
L'American Heart Association ne considère toujours pas le stress émotionnel
comme facteur de risque modifiable des maladies cardiovasculaires,
peut-être en partie parce que le cholestérol sanguin
est beaucoup plus facile à abaisser que le bouleversement émotionnel ou social.
Il existe peut-être un meilleur moyen
si nous reconnaissons que lorsque nous disons « un cœur brisé »,
nous parlons en réalité, parfois, d'un véritable cœur brisé.
Nous devons accorder plus d'attention au pouvoir et à l'importance des émotions
pour prendre soin de nos cœurs.
Le stress émotionnel, je l'ai appris,
est souvent une question de vie ou de mort.
Merci.
(Applaudissements)
કોઈ અન્ય અંગ,
માનવ જીવનમાં કદાચ કોઈ અન્ય વસ્તુ નથી,
રૂપક સાથે ભરાય છે અને માનવ હૃદય તરીકે અર્થ.
ઇતિહાસ દરમિયાન,
હૃદય એક પ્રતીક છે આપણા ભાવનાત્મક જીવનનો.
તે ઘણા લોકો દ્વારા માનવામાં આવતું હતું આત્માનું આસન બનવું,
લાગણીઓનો ભંડાર.
ખૂબ જ શબ્દ "લાગણી" ભાગરૂપે આવે છે ફ્રેન્ચ ક્રિયાપદમાંથી ",ચાલ"
અર્થ "જગાડવો."
અને કદાચ તે ફક્ત તાર્કિક છે લાગણીઓને કોઈ અંગ સાથે જોડવામાં આવશે
તેના ઉશ્કેરાયેલા ચળવળ દ્વારા વર્ગીકૃત થયેલ.
પરંતુ આ કડી શું છે?
તે વાસ્તવિક છે કે શુદ્ધ રૂપક છે?
હાર્ટ નિષ્ણાત તરીકે,
હું તમને જણાવવા માટે આજે અહીં છું કે આ કડી ખૂબ જ વાસ્તવિક છે.
લાગણીઓ, તમે શીખી શકશો,
કરી શકો છો અને એક સીધો હોઈ શકે છે માનવ હૃદય પર શારીરિક અસર.
પરંતુ અમે આમાં પ્રવેશતા પહેલા,
ચાલો આ વિશે થોડીક વાત કરીએ રૂપક હૃદય.
ભાવનાત્મક હૃદયનું પ્રતીકવાદ આજે પણ સહન કરે છે.
જો આપણે લોકોને પૂછો કે કઈ છબી તેઓ સૌથી વધુ પ્રેમ સાથે જોડાય છે,
ત્યાં કોઈ પ્રશ્ન નથી કે વેલેન્ટાઇન હૃદય યાદીમાં ટોચનું હશે.
હૃદય આકાર, જેને કાર્ડિયોઇડ કહેવાય છે,
પ્રકૃતિમાં સામાન્ય છે.
તે પાંદડામાંથી મળી આવે છે, ઘણા છોડના ફૂલો અને બીજ,
સિલ્ફિયમ સહિત,
જેનો ઉપયોગ જન્મ નિયંત્રણ માટે કરવામાં આવ્યો હતો મધ્ય યુગમાં
અને કદાચ આ કારણ છે હૃદય સંકળાયેલ બની ગયું
સેક્સ અને રોમેન્ટિક પ્રેમ સાથે.
કારણ ગમે તે હોય,
પેઇન્ટિંગ્સમાં હૃદય દેખાવા લાગ્યા 13 મી સદીમાં પ્રેમીઓ.
સમય જતાં, ચિત્રો લાલ રંગનો રંગ થયો,
લોહીનો રંગ,
ઉત્કટ પ્રતીક.
રોમન કેથોલિક ચર્ચમાં,
હૃદયનો આકાર જાણીતો બન્યો ઈસુના સેક્રેડ હાર્ટ તરીકે.
કાંટાથી શણગારેલું અને અલૌકિક પ્રકાશ ઉત્સર્જન,
તે સન્યાસી પ્રેમનો સંકેત બની ગયો.
હૃદય વચ્ચે આ જોડાણ અને પ્રેમ આધુનિકતાનો વિરોધ કરે છે.
જ્યારે બાર્ને ક્લાર્ક, નિવૃત્ત દંતચિકિત્સક અંતિમ તબક્કામાં હૃદયની નિષ્ફળતા સાથે,
પ્રથમ કાયમી પ્રાપ્ત 1982 માં યુટાહમાં કૃત્રિમ હૃદય,
તેમની પત્ની 39 વર્ષ અહેવાલો મુજબ ડોકટરોને પૂછ્યું,
"શું તે હજી પણ મને પ્રેમ કરી શકશે?"
આજે આપણે જાણીએ છીએ કે હૃદય પ્રેમનો સ્ત્રોત નથી
અથવા અન્ય લાગણીઓ, સે દીઠ;
પ્રાચીન લોકો ભૂલથી હતા.
અને હજી, વધુ અને વધુ, અમે સમજવા આવ્યા છે
કે હૃદય વચ્ચે જોડાણ અને લાગણીઓ ખૂબ જ ઘનિષ્ઠ છે.
હૃદય આપણી લાગણીઓને ઉત્પન્ન કરી શકે નહીં,
પરંતુ તે તેમના માટે ખૂબ જ જવાબદાર છે.
એક અર્થમાં, આપણા ભાવનાત્મક જીવનનો રેકોર્ડ
અમારા હૃદય પર લખાયેલ છે.
ભય અને દુખ, ઉદાહરણ તરીકે, ગહન હૃદયની ઇજા થઈ શકે છે.
ચેતા કે જે બેભાન પર નિયંત્રણ કરે છે ધબકારા જેવી પ્રક્રિયાઓ
તકલીફ અનુભવી શકો છો
અને અયોગ્ય ટ્રીગર લડત અથવા ફ્લાઇટ પ્રતિસાદ
જે રક્ત વાહિનીઓને સંકુચિત કરવા માટે ટ્રિગર કરે છે,
સપડાયેલું હૃદય
અને બ્લડ પ્રેશર વધવા માટે,
નુકસાન પરિણમે છે.
બીજા શબ્દો માં,
તે વધુને વધુ સ્પષ્ટ છે
કે અમારા હૃદય અસાધારણ છે આપણી ભાવનાત્મક પ્રણાલી પ્રત્યે સંવેદનશીલ, be
અલંકારિક હૃદય માટે, જો તમે કરશે.
હાર્ટ ડિસઓર્ડર છે પ્રથમ લગભગ બે દાયકા પહેલા માન્યતા આપી હતી
જેને "ટાકોત્સુબો કાર્ડિયોમાયોપથી," કહે છે અથવા "તૂટેલા હાર્ટ સિન્ડ્રોમ,"
જેમાં હૃદય તીવ્રપણે નબળું પડે છે તીવ્ર તાણ અથવા દુખના જવાબમાં,
જેમ કે રોમેન્ટિક બ્રેકઅપ પછી અથવા કોઈ પ્રિય વ્યક્તિનું મૃત્યુ.
આ ચિત્રો બતાવે છે તેમ, મધ્યમાં ઉદાસી હૃદય
ખૂબ જ અલગ દેખાય છે ડાબી બાજુ સામાન્ય હૃદય કરતાં.
તે સ્તબ્ધ દેખાય છે
અને વારંવાર માં ફુગ્ગાઓ ટાકોત્સુબોનો વિશિષ્ટ આકાર,
જમણી બાજુ પર બતાવેલ,
વિશાળ આધાર સાથે જાપાની પોટ અને એક સાંકડી ગરદન.
શા માટે આવું થાય છે તે અમને બરાબર ખબર નથી,
અને સિન્ડ્રોમ સામાન્ય રીતે ઉકેલે છે થોડા અઠવાડિયામાં.
જો કે, તીવ્ર સમયગાળામાં,
તે હૃદયની નિષ્ફળતાનું કારણ બની શકે છે,
જીવલેણ એરિથમિયા,
મૃત્યુ પણ.
ઉદાહરણ તરીકે, પતિ મારી એક વૃદ્ધ દર્દી છે
તાજેતરમાં મૃત્યુ પામ્યા હતા.
તે અલબત્ત ઉદાસી હતી, પરંતુ સ્વીકારતી હતી.
કદાચ થોડી રાહત પણ મળે.
તે ખૂબ લાંબી માંદગી હતી; તેને ડિમેન્શિયા થયું હોત.
પરંતુ અંતિમ સંસ્કારના એક અઠવાડિયા પછી, તેણીએ તેના ચિત્ર તરફ જોયું
અને આંસુભર્યા બની ગયા.
અને પછી તેણીને છાતીમાં દુખાવો થયો, અને તેની સાથે, શ્વાસની તકલીફ આવી,
ગળીની નસો, એક પરસેવો ભુક્કો,
એક નોંધપાત્ર પેન્ટિંગ જ્યારે તે ખુરશી પર બેઠી હતી -
હૃદય નિષ્ફળતાના બધા સંકેતો.
તેણીને હોસ્પિટલમાં દાખલ કરવામાં આવી હતી,
જ્યાં અલ્ટ્રાસાઉન્ડ પુષ્ટિ મળી જેની અમને પહેલાથી શંકા છે:
તેનું હૃદય નબળું પડી ગયું હતું તેની સામાન્ય ક્ષમતા કરતાં અડધાથી ઓછી
અને બલૂન કરી હતી ટાકોત્સુબોનો વિશિષ્ટ આકાર.
પરંતુ કોઈ અન્ય પરીક્ષણો ખોટી ન હતી,
ક્યાંય ભરાયેલા ધમનીઓનું નિશાન નહીં.
બે અઠવાડિયા પછી, તેની ભાવનાત્મક સ્થિતિ સામાન્ય થઈ ગઈ હતી
અને તેથી, અલ્ટ્રાસાઉન્ડની પુષ્ટિ થઈ,
તેના હૃદય હતી.
ટાકોત્સુબો કાર્ડિયોમાયોપથી જોડવામાં આવી છે ઘણી તણાવપૂર્ણ પરિસ્થિતિઓમાં,
જાહેર ભાષણ સહિત -
(હાસ્ય)
(તાળીઓ)
ઘરેલું વિવાદો, જુગારની ખોટ,
પણ એક આશ્ચર્યજનક જન્મદિવસની પાર્ટી.
(હાસ્ય)
તે પણ સંકળાયેલ છે વ્યાપક સામાજિક ઉથલપાથલ સાથે,
જેમ કે કોઈ કુદરતી આપત્તિ પછી.
ઉદાહરણ તરીકે, 2004 માં,
એક ભારે ભુકંપે એક જિલ્લાને તબાહ કર્યો જાપાનના સૌથી મોટા ટાપુ પર.
60 થી વધુ લોકો માર્યા ગયા, અને હજારો ઘાયલ થયા હતા.
આ વિનાશની રાહ પર,
સંશોધનકારોએ શોધી કાદ્યું કે આ ઘટનાઓ ટાકોત્સુબો કાર્ડિયોમાયોપથી
જિલ્લામાં ચોવીસ ગણો વધારો થયો ભૂકંપના એક મહિના પછી,
સમાન સરખામણીમાં એક વર્ષ પહેલાનો સમયગાળો.
આ કેસોના રહેઠાણો
નજીકથી સાથે સંકળાયેલ છે કંપનની તીવ્રતા.
લગભગ દરેક કિસ્સામાં, દર્દીઓ કેન્દ્રની નજીક રહેતા હતા.
રસપ્રદ વાત એ છે કે ટાકોત્સુબો કાર્ડિયોમિયોપેથી ખુશીની ઘટના પછી પણ જોવા મળી છે,
પરંતુ હૃદય દેખાય છે અલગ પ્રતિક્રિયા આપવા માટે,
મધ્યભાગમાં બલૂનિંગ, ઉદાહરણ તરીકે, અને શિર્ષ પર નહીં.
શા માટે જુદા જુદા ભાવનાત્મક અવરોધ વિવિધ કાર્ડિયાક ફેરફારો પરિણમે છે
રહસ્ય રહે છે.
પરંતુ આજે, કદાચ એક ઓડ તરીકે આપણા પ્રાચીન ફિલસૂફોને,
આપણે એમ કહી શકીએ કે લાગણીઓ હોય તો પણ આપણા હૃદયની અંદર સમાયેલ નથી,
ભાવનાત્મક હૃદય ઓવરલેપ્સ
તેના જૈવિક પ્રતિરૂપ,
આશ્ચર્યજનક અને રહસ્યમય રીતે.
અચાનક મૃત્યુ સહિત હાર્ટ સિન્ડ્રોમ્સ,
લાંબા સમય સુધી વ્યક્તિઓમાં અહેવાલ છે તીવ્ર ભાવનાત્મક ખલેલ અનુભવી
અથવા તેમના રૂપક હૃદયમાં ખળભળાટ.
1942 માં,
હાર્વર્ડ ફિઝિયોલોજિસ્ટ વોલ્ટર કેનન "'વૂડુ' ડેથ," નામનું એક કાગળ પ્રકાશિત કર્યું
જેમાં તેમણે વર્ણવેલ ભયથી મૃત્યુનાં કેસો
જે લોકો માને છે તેઓને શ્રાપ આપવામાં આવ્યો હતો,
જેમ કે ચૂડેલ ડ doctorક્ટર દ્વારા અથવા નિષિદ્ધ ફળ ખાવાના પરિણામ રૂપે.
ઘણા કિસ્સાઓમાં, પીડિત, બધી આશા ખોવાઈ જાય છે,સ્થળ પર જ મોત નીપજ્યું હતું.
આ કેસોમાં સામાન્ય શું હતું પીડિતની સંપૂર્ણ માન્યતા હતી
કે બાહ્ય બળ હતી જે તેમના નિધનનું કારણ બની શકે છે,
અને જેની સામે તેઓ લડવા માટે શક્તિહિન હતા.
આ નિયંત્રણનો અભાવ છે, તોપ પોસ્ટ્યુલેટેડ,
પરિણામ વિના મૂલ્યે શારીરિક પ્રતિભાવ,
જેમાં રુધિરવાહિનીઓ આવી ડિગ્રી માટે સંકુચિત
લોહીનું પ્રમાણ તીવ્ર રીતે ઘટી ગયું,
બ્લડ પ્રેશર ડૂબી ગયો,
હૃદય તીવ્ર નબળું,
અને વિશાળ અંગ નુકસાનને પરિણામે પરિવહન ઓક્સિજનના અભાવથી.
કેનન માને છે કે વૂડૂ મૃત્યુ
સ્વદેશી પૂરતી મર્યાદિત હતા અથવા "આદિમ" લોકો.
પરંતુ વર્ષોથી, આ પ્રકારના મૃત્યુ જોવા મળ્યું છે
આધુનિક લોકોની પણ બધી રીતે.
આજે, દુખ દ્વારા મૃત્યુ જોવા મળ્યું છે જીવનસાથી અને ભાઈ-બહેનમાં.
તૂટેલા હૃદય શાબ્દિક છે અને અલંકારિક રીતે જીવલેણ.
આ સંગઠનો સાચા છે પ્રાણીઓ માટે પણ.
1980 માં એક રસપ્રદ અધ્યયનમાં "વિજ્ઞાન," જર્નલમાં પ્રકાશિત
સંશોધનકારોએ પાંજરામાં સસલાઓને ખવડાવ્યા એક ઉચ્ચ કોલેસ્ટ્રોલ આહાર
તેની અસરનો અભ્યાસ કરવા માટે રક્તવાહિની રોગ પર.
તેઓએ શોધી કાદ્યું કે કેટલાક સસલા બીજા કરતા ઘણા વધારે રોગ વિકસિત થયા,
પરંતુ તેઓ કેમ સમજાવી શક્યા નહીં.
સસલાઓને ખૂબ સમાન ખોરાક હતો, પર્યાવરણ અને આનુવંશિક મેકઅપ.
તેઓએ વિચાર્યું કે તે હોઈ શકે છે સાથે કંઈક કરવું
કેવી રીતે વારંવાર ટેકનિશિયન સસલા સાથે વાતચીત કરી.
તેથી તેઓએ પુનરાવર્તન કર્યું,
સસલાઓને બે જૂથોમાં વહેંચવું.
બંને જૂથોને ભોજન કરાયું હતું એક ઉચ્ચ કોલેસ્ટ્રોલ આહાર.
પરંતુ એક જૂથમાં, સસલા તેમના પાંજરામાંથી દૂર કરવામાં આવ્યા હતા,
સાથે રાખવામાં, પાંદડી, સાથે વાત, સાથે રમી,
અને બીજા જૂથમાં, સસલા તેમના પાંજરામાં રહ્યા
અને એકલા રહી ગયા.
એક વર્ષે, ઓટોપ્સી પર,
સંશોધનકારોએ શોધી કાદ્યું કે પ્રથમ જૂથમાં સસલા,
જેણે માનવ ક્રિયાપ્રતિક્રિયા પ્રાપ્ત કરી,
60 ટકા ઓછો ઓર્ટિક રોગ હતો બીજા જૂથમાં સસલા કરતાં,
સમાન કોલેસ્ટરોલ સ્તર હોવા છતાં, બ્લડ પ્રેશર અને હાર્ટ રેટ.
આજે હૃદયની સંભાળ બની ગઈ છે તત્વજ્નીઓનો પ્રાંત ઓછો,
જે હૃદય પર વસે છે રૂપક અર્થ,
અને વધુ મારા જેવા ડોકટરોના ડોમેન,
ચપળતા ટેકનોલોજી કે એક સદી પહેલા પણ,
કારણ કે હૃદયની ઉંચાઇ છે માનવ સંસ્કૃતિમાં સ્થિતિ,
વર્જિત માનવામાં આવ્યા હતા.
પ્રક્રિયામાં, હૃદય પરિવર્તન આવ્યું છે
લગભગ અલૌકિક પદાર્થ માંથી રૂપક અને અર્થ સાથે ભરાયેલા
હોઈ શકે છે કે મશીન માં ચાલાકી અને નિયંત્રિત.
પરંતુ આ મુખ્ય મુદ્દો છે:
આ હેરફેર, હવે આપણે સમજીએ છીએ,
પૂરક હોવું જ જોઈએ ભાવનાત્મક જીવન પર ધ્યાન દ્વારા
કે હૃદય, હજારો વર્ષોથી, હોવાનું માનવામાં આવતું હતું.
ઉદાહરણ તરીકે, ધ્યાનમાં લો, જીવનશૈલી હાર્ટ ટ્રાયલ,
બ્રિટિશ જર્નલમાં પ્રકાશિત 1990 માં "ધ લેન્સેટ".
મધ્યમથી ચાલીસ દર્દીઓ અથવા ગંભીર કોરોનરી રોગ
રેન્ડમલી સામાન્ય સંભાળ સોંપવામાં આવી હતી
અથવા સઘન જીવનશૈલી જેમાં ઓછી ચરબીયુક્ત શાકાહારી આહાર શામેલ છે,
મધ્યમ એરોબિક કસરત,
જૂથ માનસિક સામાજિક સપોર્ટ
અને તાણ વ્યવસ્થાપન સલાહ.
સંશોધનકારોએ શોધી કાદ્યું કે જીવનશૈલી દર્દીઓ
લગભગ પાંચ ટકા ઘટાડો હતો કોરોનરી તકતીમાં.
બીજી બાજુ દર્દીઓ પર નિયંત્રણ રાખો,
પાંચ ટકા વધુ હતી એક વર્ષ પર કોરોનરી તકતી
અને પાંચ વર્ષમાં 28 ટકા વધુ.
તેઓ પણ લગભગ ડબલ હતી કાર્ડિયાક ઇવેન્ટ્સનો દર,
હાર્ટ એટેકની જેમ, કોરોનરી બાયપાસ સર્જરી
અને કાર્ડિયાક સંબંધિત મૃત્યુ.
હવે, અહીં એક રસિક તથ્ય છે:
નિયંત્રણ જૂથના કેટલાક દર્દીઓ ખોરાક અને વ્યાયામની યોજનાઓ અપનાવી
કે લગભગ તીવ્ર હતા સઘન જીવનશૈલી જૂથમાં જેમ.
તેમના હ્રદયરોગમાં હજી પ્રગતિ થઈ.
માત્ર આહાર અને વ્યાયામ પૂરતા ન હતા કોરોનરી ડિસીઝન રીગ્રેસનને સરળ બનાવવા માટે.
બંને એક- અને પાંચ-વર્ષના ફોલો-અપ્સ પર,
તણાવ વ્યવસ્થાપન વધુ મજબૂત સહસંબંધ હતો
કોરોનરી રોગના પલટા સાથે
કરતાં કસરત હતી.
કોઈ શંકા નથી, આ અને સમાન અભ્યાસ નાના છે,
અને, અલબત્ત, સહસંબંધ કારણભૂત સાબિત કરતું નથી.
તે ચોક્કસપણે શક્ય છે કે તણાવ બિનઆરોગ્યપ્રદ ટેવ તરફ દોરી જાય છે,
અને તે જ વાસ્તવિક કારણ છે વધતા કાર્ડિયોવાસ્ક્યુલર જોખમ માટે.
પરંતુ એસોસિએશનની જેમ ધૂમ્રપાન અને ફેફસાના કેન્સરનો,
જ્યારે ઘણા બધા અભ્યાસ સમાન વસ્તુ દર્શાવે છે,
અને જ્યારે ત્યાં મિકેનિઝમ્સ છે કારક સંબંધને સમજાવવા માટે,
તે નામંજૂર કરવા તરંગી લાગે છે તે એક કદાચ અસ્તિત્વમાં છે.
ઘણા ડોકટરો શું નિષ્કર્ષ પર આવ્યા છે હું પણ શીખી ગયો
મારા લગભગ બે દાયકામાં હાર્ટ નિષ્ણાત તરીકે:
ભાવનાત્મક હૃદય છેદે છે તેના જૈવિક સમકક્ષ સાથે
આશ્ચર્યજનક અને રહસ્યમય રીતે.
અને છતાં, દવા આજે પણ ચાલુ છે હૃદયને મશીન તરીકે કલ્પનાશીલ બનાવવા માટે.
આ કલ્પનાકરણ મહાન લાભ થયો છે.
કાર્ડિયોલોજી, મારું ક્ષેત્ર,
નિશંક મહાનમાંથી એક છે વૈજ્ઞાનિક સફળતા વાર્તાઓ
છેલ્લા 100 વર્ષોનો.
સ્ટેન્ટ્સ, પેસમેકર્સ, ડિફિબ્રીલેટર, કોરોનરી બાયપાસ સર્જરી,
હૃદય પ્રત્યારોપણ -
આ બધી બાબતોનો વિકાસ થયો અથવા બીજા વિશ્વ યુદ્ધ પછીની શોધ કરી.
જો કે, તે શક્ય છે
કે આપણે મર્યાદા નજીક આવીએ છીએ વૈજ્ઞાનિક દવા શું કરી શકે છે
હૃદય રોગ સામે લડવા માટે.
ખરેખર, ઘટાડો દર કાર્ડિયોવાસ્ક્યુલર મૃત્યુદર
નોંધપાત્ર ઘટાડો થયો છે પાછલા દાયકામાં.
આપણે નવા દાખલામાં સ્થળાંતર કરવાની જરૂર પડશે
પ્રગતિ પ્રકારની બનાવવા માટે ચાલુ રાખવા માટે જેનો આપણે ટેવાઈ ગયા છીએ.
આ દૃષ્ટાંતમાં, માનસિક પરિબળો આગળ અને કેન્દ્ર હોવું જરૂરી છે
કેવી રીતે આપણે હૃદયની સમસ્યાઓ વિશે વિચારીએ છીએ.
આ એક ચડાવ પરની લડાઇ હશે,
અને તે એક ડોમેન રહે છે તે મોટે ભાગે અવ્યવસ્થિત છે.
ધ અમેરિકન હાર્ટ એસોસિએશન હજી ભાવનાત્મક તાણની સૂચિ આપતું નથી
કી સંશોધનક્ષમ જોખમ પરિબળ તરીકે હૃદય રોગ માટે,
કદાચ ભાગમાં કારણ કે લોહીનું કોલેસ્ટરોલ ઓછી કરવા માટે ખૂબ સરળ છે
ભાવનાત્મક અને સામાજિક વિક્ષેપ કરતાં.
એક સારી રીત છે, કદાચ,
જો આપણે તે ઓળખીશું આપણે કહીએ છીએ "તૂટેલા હૃદય,"
આપણે ખરેખર કેટલીક વાર વાત કરીએ છીએ એક વાસ્તવિક તૂટેલા હૃદય વિશે.
આપણે, વધુ ધ્યાન આપવું જ જોઇએ શક્તિ અને લાગણીઓ મહત્વ
આપણા હૃદયની કાળજી લેવામાં.
ભાવનાત્મક તાણ, મેં શીખ્યા,
ઘણીવાર જીવન અને મૃત્યુનો વિષય હોય છે.
આભાર.
(તાળીઓ)
Nijedan drugi organ,
a možda i nijedan drugi predmet u životu ljudi,
nije toliko obuhvaćen metaforom i značenjem kao ljudsko srce.
Kroz tijek povijesti,
srce je bilo simbol naših emocionalnih života.
Mnogi su ga smatrali sjedištem duše,
skladištem emocija.
Sama riječ "emocija" dijelom potječe od francuskog glagola "émouvoir,"
što znači "pobuditi".
I možda je doista logično da se emocije povezuje s organom
za kojeg su tipične pobuđene kretnje.
Ali što je ta veza?
Je li stvarna ili samo metaforična?
Kao stručnjak za srce,
ovdje sam danas da bih vam rekao kako je ta veza vrlo stvarna.
Emocije, naučit ćete,
mogu imati i imaju izravan tjelesni učinak na ljudsko srce.
Ali prije nego što se upustimo u to,
popričajmo malo o metaforičnom srcu.
Simbolika emocionalnog srca živi čak i danas.
Ako pitamo ljude koju sliku najviše povezuju s ljubavlju,
neupitno je da će valentinsko srce biti na vrhu popisa.
Oblik srca, zvan kardioid,
uobičajen je u prirodi.
Nalazimo ga u lišću, cvijeću i sjemenju mnogih biljaka,
uključujući silfij,
koji se koristio za kontrolu začeća u srednjem vijeku
i mogao bi biti razlog zbog kojeg smo srce počeli povezivati
sa spolnim odnosom i romantičnom ljubavi.
Koji god razlog bio,
srca su se počela pojavljivati na crtežima ljubavnika u 13. stoljeću.
S vremenom, počelo se bojati slike u crveno,
boju krvi,
simbol strasti.
U rimokatoličkoj crkvi,
oblik srca postao je poznat kao sveto srce Isusovo.
Ukrašeno trnjem i isijavajući blagu svjetlost,
postalo je oznaka skromne ljubavi.
Povezivanje srca s ljubavlju preživjelo je do suvremenosti.
Kada je Barney Clark, umirovljeni zubar u zadnjem stadiju zatajenja srca,
dobio prvo trajno umjetno srce u Uti 1982. godine,
njegova supruga u 39-godišnjem braku navodno je pitala liječnike,
"Hoće li me i dalje moći voljeti?"
Danas znamo da srce nije izvor ljubavi
a ni ostalih emocija, samo po sebi;
preci su se zabunili.
A ipak, sve više dolazimo do saznanja
kako postoji vrlo bliska veza između srca i emocija.
Srce možda nije mjesto gdje nastaju naši osjećaji,
ali je visoko reaktivno na njih.
U određenom smislu, dosje našeg emocionalnog života
zapisan je na našim srcima.
Strah i tuga, primjerice, mogu izazvati jaku srčanu povredu.
Živci koji upravljaju nesvjesnim procesima poput kucanja srca
mogu osjetiti uznemirenost
te radi brze prilagodbe izazvati reakciju "borba-ili-bijeg"
koja čini da se krvne žile stežu,
srce počne galopirati,
krvni tlak se diže,
a to sve završi štetno.
Drugim riječima,
sve više postaje jasno
da su naša srca iznimno osjetljiva na naš emocionalni sustav,
na metaforično srce, možemo reći.
Postoji srčani poremećaj koji smo prvi put zapazili prije dva desetljeća
zvan "takotsubo kardiomiopatija", ili "sindrom slomljenog srca",
u kojem srce osjetno slabi u reakciji na snažan stres ili tugu,
kao nakon prekida romantičnog odnosa ili nakon smrti voljene osobe.
Kako slike pokazuju, žalujuće srce u sredini
izgleda znatno drugačije od normalnog srca lijevo.
Djeluje zapanjeno
i često se napuhuje u oblik takotsuba,
koji vidimo desno,
a to je japanska posuda širokog dna i uskog grla.
Ne znamo točno zašto se to događa,
a sindrom obično prolazi za nekoliko tjedana.
Međutim, u akutnom razdoblju,
može izazvati zatajenje srca,
aritmije opasne po život,
čak i smrt.
Primjerice, suprug moje starije pacijentice
nedavno je umro.
Naravno, bila je tužna, ali pomirena s tim.
Možda joj je malčice i laknulo.
Bila je to vrlo duga bolest; bolovao je od demencije.
Ali tjedan dana nakon pogreba, pogledala je njegovu sliku
i spopale su je suze.
Tada se razvila bol u prsima, a s tim je došlo i do gubitka daha,
natečenih vratnih vena, znojenja,
vidljivog uzdisanja dok se ispravljala u stolici --
sve su to znakovi zatajenja srca.
Primljena je u bolnicu,
gdje je ultrazvuk potvrdio ono na što smo već bili sumnjali,
srce joj je oslabilo na manje od polovine normalnog kapaciteta
i napuhalo se u izražajan oblik takotsuba.
Ali drugi testovi nisu ništa otkrili,
nigdje nije bilo ni traga začepljenim arterijama.
Dva tjedna poslije, njezino emocionalno stanje se normaliziralo,
a ultrazvuk je potvrdio
da se to dogodilo i sa srcem.
Takotsubo kardiomiopatiju možemo povezati s mnogim stresnim situacijama,
uključujući javno govorenje --
(Smijeh)
(Pljesak)
obiteljske razmirice, gubitke na kockanju,
čak i zabavu iznenađenja za rođendan.
(Smijeh)
Čak je se povezuje s društvenim nemirima širih razmjera,
kao, primjerice, uslijed prirodne katastrofe.
Na primjer, 2004. godine
snažan potres razorio je pokrajinu na najvećem japanskom otoku.
Poginulo je više od 60 osoba, a tisuće su zadobile ozljede.
Ubrzo nakon te nesreće,
istraživači su otkrili da su se slučajevi takotsubo kardiomiopatije
udvadesetčetverostručili u toj pokrajini mjesec dana nakon potresa,
u usporedbi sa sličnim razdobljem prethodne godine.
Lokacije ovih slučaja
bile su blisko povezane s jačinom potresa.
U gotovo svim slučajevima, pacijenti su živjeli blizu epicentra.
Zanimljivo, takotsubo kardiomiopatija zamijećena je i nakon sretnog događaja,
ali čini se da srce reagira drukčije,
napuhuje se u središnjem dijelu, primjerice, a ne na vrhu.
Zašto različito pobuđene emocije daju različite srčane promjene,
ostaje tajna.
Ali danas, možda kao posvetu drevnim filozofima,
možemo reći da čak iako se emocije ne nalaze unutar naših srca,
emocionalno srce se isprepliće
sa svojim biološkim kolegom,
na iznenađujuće i tajanstvene načine.
Srčani sindromi, uključujući iznenadnu smrt,
već dugo su zapaženi u osoba koje prolaze kroz snažne emocionalne poremećaje
ili nemire u svom metaforičnom srcu.
1942. godine,
fiziolog s Harvarda Walter Cannon objavio je članak "Smrt od vudua",
u kojem je opisao slučajeve smrti od straha
kod ljudi koji su vjerovali da ih je netko prokleo,
primjerice vrač, ili kao posljedica jedenja zabranjenog (tabu) voća.
U mnogim slučajevima, žrtva je nakon gubitka svake nade pala na mjestu mrtva.
Zajedničko tim slučajevima bilo je žrtvino nepokolebljivo vjerovanje
da postoji vanjska sila koja može uzrokovati njihovu kob,
i protiv koje su bespomoćni boriti se.
Ovaj umišljeni manjak kontrole, tvrdio je Cannon,
doveo je do neizbježne fiziološke reakcije
pri kojoj su se krvne žile stegnule do takve mjere
da je volumen krvi osjetno opao,
krvni tlak odletio u visine,
srce snažno oslabilo,
a teško oštećenje organa nastalo je zbog manjka prenesenog kisika.
Cannon je vjerovao kako su vudu smrti
ograničene na urođeničke ili "primitivne" narode.
Ali tijekom godina, ovakvi tipovi smrti pojavljuju se
i kod najrazličitijih suvremenih ljudi.
Danas, smrt od tuge bilježimo kod životnih partnera te braće i sestara.
Slomljena srca su doslovno i metaforično smrtonosna.
Ovi zaključci pokazuju se točnima čak i kod životinja.
U zapanjujućoj studiji objavljenoj u časopisu "Science" 1980. godine,
istraživači su hranili zečeve u kavezima hranom bogatom kolesterolom
kako bi proučili njegov utjecaj na bolesti krvožilnog sustava.
Iznenađujuće, otkrili su da su neki zečevi pretrpili jače oboljenje od ostalih,
ali nisu mogli objasniti zašto.
Zečevi su jeli gotovo identičnu hranu, dijelili isti okoliš i genetski zapis.
Mislili su da to ima veze s tim
koliko često su tehničari bili u kontaktu sa zečevima.
Pa su ponovili studiju,
razdijelivši zečeve u dvije skupine.
Objema skupinama davana je hrana bogata kolesterolom.
Ali u jednoj skupini, zečeve se puštalo iz kaveza,
držalo ih se, mazilo, pričalo im se, igralo se s njima,
a u drugoj skupini, zečevi su ostajali u kavezima
i ostavljalo ih se samima.
Nakon godine dana, radeći autopsiju,
istraživači su otkrili kako su zečevi iz prve skupine,
koji su imali kontakt s ljudima,
imali 60 posto manje aortnih oboljenja od zečeva iz druge skupine,
usprkos podjednakim razinama kolesterola, krvnog tlaka i srčanog pulsa.
Danas je briga o srcu postala manje domenom filozofa,
koji promišljaju o metaforičnim značenjima srca,
a više domenom liječnika poput mene,
koji barataju tehnologijama koje bi čak i prije jednog stoljeća
zbog uzvišenog statusa koji srce ima u ljudskoj kulturi,
bile smatrane tabuom.
U tom procesu, srce se promijenilo
iz gotovo nadnaravnog predmeta uronjenog u metaforu i značenja,
u stroj kojim se može rukovati i upravljati.
Ali ovo je ključno zapažanje:
takvim rukovanjima, sada znamo,
moramo pridružiti posvećivanje pažnje emocionalnom životu
za koji se tisućama godina smatra da je smješten u srcu.
Promotrimo, primjerice, ispitivanje načina života i srca
objavljeno u britanskom časopisu "The Lancet" 1990. godine.
Četrdeset i osam pacijenata s umjerenom ili ozbiljnom bolesti krvnih žila
proizvoljno su stavljeni pod uobičajenu njegu
ili pod intenzivan način života koji je uključivao vegetarijanstvo s malo masti,
umjerene aerobne vježbe,
grupnu psihosocijalnu podršku
te savjetovanje o upravljanju stresom.
Istraživači su otkrili da je kod pacijenata s takvim načinom života
došlo do čak 5-postotnog smanjenja naslaga na krvnim žilama.
S druge strane, pacijenti kontrolne skupine
imali su 5 posto više žilnih naslaga nakon godinu dana
i 28 posto više naslaga nakon 5 godina.
Također su imali dvostruko više pojava srčanih smetnji,
kao što su srčani udari, ugrađivanje žilnih premosnica
i smrti od srčanog uzroka.
Evo zanimljivog podatka:
neki od pacijenata iz kontrolne skupine proveli su plan prehrane i vježbanja
gotovo jednako obuhvatan kao kod osoba u skupini intenzivnog načina života.
Njihove srčane bolesti nastavile su napredovati.
Samo prehrana i vježbanje nisu dostajali da omoguće povlačenje žilnih bolesti.
Kod jednogodišnje i petogodišnje provjere,
upravljanje stresom pokazalo se puno jače povezanim
s povlačenjem žilnih bolesti
nego što je to bilo vježbanje.
Naravno, ovakve studije su malene,
a korelacija ne dokazuje nužno i uzročno-posljedičnu vezu.
Zasigurno je moguće da stres vodi k nezdravim navikama,
a to je pravi razlog za povećani rizik od krvožilnih bolesti.
Ali baš kao i kod povezivanja pušenja s rakom pluća,
kada tolike studije upućuju na istu stvar,
i kada postoje mehanizmi koji objašnjavaju uzročno-posljedičnu vezu,
čini mi se hirovitim zanijekati da ona vjerojatno postoji.
Brojni liječnici su zaključili nešto što sam i sam naučio
u gotovo dva desetljeća bivanja stručnjakom za srce:
emocionalno srce se isprepliće sa svojim biološkim kolegom
na iznenađujuće i tajanstvene načine.
A ipak, današnja medicina nastavlja pojmiti srce kao stroj.
Takvo poimanje imalo je mnoge prednosti.
Moje polje, kardiologija,
je bez sumnje jedna od najuspješnijih znanstvenih priča
u posljednjih 100 godina.
Stent, elektrostimulatori srca, defibrilatori, operacije premosnice,
presađivanja srca --
sve te stvari razvile su se ili su izumljene nakon 2. svjetskog rata.
Međutim, moguće je
da se približavamo granicama onoga što znanstvena medicina može učiniti
da zaustavi oboljenja srca.
Doista, stupanj pada kardiovaskularne smrtnosti
osjetno se usporio u zadnjem desetljeću.
Morat ćemo se prebaciti na novo poimanje
kako bismo nastavili napredovati brzinom na kakvu smo se navikli.
U ovom poimanju, psihosocijalni čimbenici morat će biti u središtu pažnje
kada promišljamo o srčanim problemima.
To će biti sizifovska borba,
a i dalje u velikoj mjeri ostaje neistraženo područje.
Američko udruženje za srce još uvijek nije uvrstilo emocionalni stres
na popis ključnih promjenjivih čimbenika rizika za oboljenje srca,
možda dijelom zbog toga što je puno lakše ublažiti razinu kolesterola u krvi
nego emocionalni i društveni nemir.
Možda postoji bolji način
ako prepoznamo da kada govorimo o "slomljenom srcu",
doista katkada govorimo o pravom slomljenom srcu.
Moramo, moramo više pažnje posvetiti snazi i važnosti emocija
kada brinemo o našim srcima.
Emocionalni stres, naučio sam,
često je pitanje života i smrti.
Hvala.
(Pljesak)
Semmilyen más szervhez,
talán az ember életében semmilyen más tárgyhoz
nem kapcsolódik annyi metafora és jelentés, mint az emberi szívhez.
A történelem során
a szív az érzelmi élet jelképévé vált.
Sokan úgy gondolták, hogy itt található a lélek,
az érzelmek tárháza.
Maga a szó "emóció" a francia "émouvoir",
magyarul "felkavar" szóból ered.
És talán logikus is, hogy az érzelmek egy olyan szervhez köthetők,
amelynek jellemzője a heves mozgás.
De mi ez a kapcsolat?
Ez valóságos vagy csupán metaforikus?
Szívspecialistaként
ma azért vagyok itt, hogy elmondjam, ez a kapcsolat valóságos.
Az érzelmeknek, ahogy majd látni fogják,
lehet közvetlen fizikai hatása az emberi szívre.
De mielőtt belevágnánk,
beszéljünk egy kicsit a metaforikus szívről.
Az érzelmi szív jelképes ábrázolása a mai napig változatlan.
Ha megkérdezzük az embereket, milyen képet kapcsolnak a szerelemhez,
nem kérdés, hogy a Valentin-szív lesz az első, ami eszükbe jut.
A szív forma, más néven kardioid,
gyakori a természetben.
Számos növény levelének, virágának, magjának van ilyen formája,
beleértve a csészekórót, (szilfium),
melyet a középkorban fogamzásgátlásra használtak,
és lehet, hogy ez az oka, hogy a szív összefüggésbe került
a szexszel és a romantikus szerelemmel.
Bármi is legyen az ok,
a szív a 13. századtól kezdett megjelenni a szerelmeseket ábrázoló festményeken.
Idővel az ábrázolás piros színt kapott,
a vér színét,
a szenvedély jelképét.
A római katolikus egyházban
a szív forma Jézus Szent Szíveként vált ismertté.
Tövisekkel és éteri fénnyel feldíszítve
a megváltó szeretet jelképévé vált.
Ez az asszociáció a szív és a szerelem között kiállta a modernitás próbáját is.
Amikor Barney Clark, nyugalmazott fogorvos vég stádiumú szívelégtelenséggel
megkapta az első állandó műszívet Utahban 1982-ben,
39 éves felesége állítólag azt kérdezte az orvosoktól:
"Tud majd még ezután is szeretni engem?"
Ma már tudjuk, hogy a szív nem a szerelem forrása
vagy bármely más érzelemé, önmagában;
a régiek tévedtek.
És mégis, egyre inkább arra jutunk,
hogy a szív és az érzelmek közötti kapcsolat nagyon szoros.
Lehet, hogy érzéseink nem a szívünkből erednek,
mégis erőteljesen érzékeny rájuk.
Bizonyos értelemben érzelmi életünk nyilvántartása
a szívünkben van vezetve.
Például a félelem és bánat komoly sérüléseket tud okozni a szíven.
A nem akaratlagos folyamatokat, így pl. a szívverést szabályozó idegek
érzékelik a szenvedést,
és elindítanak egy nem odaillő "üss vagy fuss" választ,
amely beindítja a véredények összeszűkülését,
heves szívverést okoz,
és megemeli a vérnyomást
károsodást eredményezve.
Más szóval,
mindinkább egyértelmű,
hogy a szívünk különösen érzékeny érzelmi rendszerünkre,
ha úgy tetszik, metaforikus szívünkre.
Van egy szívrendellenesség, melyet először két évtizeddel ezelőtt ismertek fel,
amelyet "takotsubo kardiomiopátiának" vagy "megtörtszív-szindrómának" hívnak,
amikor is a szív erős stressz vagy bánat hatására hirtelen meggyengül,
így például egy szakítás vagy egy szerettünk halála után.
Ahogy a képek mutatják, a középsőn a gyászoló szív
másként néz ki, mint a baloldalin, a normál szív.
Érzéketlennek mutatkozik,
és gyakran a takotsubohoz hasonló formára fúvódik,
ahogy a jobboldalon látható,
ami egy japán edény széles hassal és szűk nyakkal.
Nem tudjuk pontosan, hogy ez miért történik,
és a tünet általában pár héten belül elmúlik.
Azonban az akut időtartamban
szívelégtelenséget,
életveszélyes szabálytalan szívműködést,
vagy éppen halált okozhat.
Például egy idősebb betegem férje
nem régiben halt meg.
Szomorú volt, természetesen, de elfogadta.
Talán egy kicsit meg is könnyebbült.
Hosszan tartó betegsége volt a férjének; demencia.
De egy héttel a temetés után ránézett férje képére
és könnyekben tört ki.
És akkor mellkasi fájdalom jelentkezett nála, valamint ezzel együtt, légszomj,
nyaki erei kitágultak, homloka megizzadt,
észrevehetően zihált, ahogy ült a széken.
A szívelégtelenség összes tünete megjelent.
Felvették a kórházba,
ahol egy ultrahangos vizsgálat igazolta, amit gyanítottunk:
szíve le volt gyengülve a normál kapacitás kevesebb mint felére,
és a takotsubo jellegzetes alakjára fúvódott.
De semmilyen más eredménye nem volt rossz,
sehol semmi jele nem volt elzáródott artériának.
Két héttel később érzelmi állapota visszatért a normál állapotba,
és ahogy egy ultrahangos vizsgálat igazolta,
a szíve is.
A takotsubo kardiomiopátia sokféle stresszhelyzettel összefüggésbe hozható,
beleértve a nyilvánosság előtti beszédet,
(Nevetés)
(Taps)
otthoni vitát, veszíteni szerencsejátékon,
még egy meglepetés szülinapi bulit is.
(Nevetés)
Összefüggésben lehet még a társadalmat széles körben érintő eseményekkel is,
mint pl. egy természeti katasztrófával.
Például 2004-ben
egy erőteljes földrengés sújtotta Japán legnagyobb szigetének egy térségét.
Több, mint 60 ember halt meg és ezrek sérültek meg.
A katasztrófa tetőpontján
a kutatók azt találták, hogy a takotsubo kardiomiopátia
huszonnégyszeresére nőtt a térségben egy hónappal a földrengés után,
összehasonlítva az előző év hasonló időszakával.
Az eseteknél szoros összefüggés volt
a lakóhely és az azt érintő rengés erőssége között.
Majdnem minden esetben a páciens közel lakott az epicentrumhoz.
Érdekes módon a takotsubo kardiomiopátia örömteli események után is megjelenik,
de a szív úgy tűnik, másként viselkedik,
például középtájon fúvódik fel, nem a szívcsúcson.
Különböző érzelmi okok miért eredményeznek különböző változásokat a szívben,
rejtély.
De ma, mintegy ókori filozófusainkat is elismerve elmondhatjuk
hogy még ha az érzelmek nem is a szívünkben lakoznak,
az érzelmi szív meglepő és rejtélyes módon
átfedésben van
biológiai párjával.
A szív tüneteiről, beleértve a hirtelen halált is,
régóta úgy tartják, akkor jelentkeznek, ha az egyén intenzív érzelmi zavart
vagy felfordulást él meg metaforikus szívben.
1942-ben
Walter Cannon, a Harvard pszichológusa "Vudu halál" címmel publikált egy cikket,
melyben félelem okozta haláleseteket ír le azoknál,
akik elhitték, hogy elátkozták őket,
például boszorkány doktorok, vagy tiltott gyümölcsöt ettek.
Sok esetben az áldozatok reményüket vesztve, holtan estek össze a helyszínen.
Ami közös ezekben az esetekben, az az áldozatok meggyőződése,
hogy van egy külső erő, amely képes a halálukat okozni,
és amely ellen küzdeni erőtlenek.
Az irányítás hiányának érzete, Cannon feltételezése szerint,
valóságos fizikai tüneteket eredményez,
melyben a véredények olyan mértékben húzódnak össze,
hogy a vér térfogata súlyosan lecsökken,
a vérnyomás leesik,
a szív súlyosan legyengül,
és az oxigénhiány jelentős szervi károsodást okoz.
Cannon úgy gondolta, hogy a vuduhalál
csak a bennszülött vagy "primitív" emberekre korlátozódik.
De az évek során ilyen elhalálozások
a modern embernél is megjelentek.
Jelen korunkban megfigyelhetőek házastárs vagy testvér gyásza miatti halálesetek.
Az összetört szív szó szerint és jelképesen is halálos.
Ezek az összefüggések igazak akár még az állatokra is.
1980-ban a Science-ben közreadott nagyon érdekes tanulmány arról szól,
hogy kutatók magas koleszterin tartalmú étrenden tartottak nyulakat ketrecben,
hogy megvizsgálják annak kardiovaszkuláris betegségekre gyakorolt hatását.
Meglepő módon azt találták, hogy egyes nyulakban több betegség alakult ki,
mint másokban, de nem tudták megmagyarázni, hogy miért.
A nyulaknak nagyon hasonló étrendjük, környezetük és genetikai felépítésük volt.
Úgy gondolták, hogy valamilyen összefüggés lehet azzal,
milyen gyakran foglalkoznak velük a laboránsok.
Így tehát a nyulakat két csoportra osztva
folytatták a vizsgálatot.
Mindkét csoportot magas koleszterintartalmú étrenden tartották.
De az egyik csoportban a nyulakat kivették a ketrecből,
kézben tartották, simogatták, beszéltek hozzájuk, játszottak velük,
a másik csoportban pedig a nyulak a ketrecben maradtak,
és magukra voltak hagyva.
Egy év múlva a boncolások kimutatták,
hogy az első csoportból,
akiknek részük volt emberi interakcióban,
60 százalékkal kevesebb aorta megbetegedés alakult ki, mint a másik csoportnál,
annak ellenére, hogy hasonló koleszterin- szintjük, vérnyomásuk és pulzusuk volt.
Manapság a törődés a szívvel egyre kevésbé a filozófusok területe,
akik hosszasan időznek a szív metaforikus jelentésén,
hanem mindinkább a hozzám hasonló orvosok szakterülete,
akik technológiai vívmányokat használnak, még ha csak egy évszázada is,
mert a szívnek az emberi kultúrában kiemelkedő státusza volt,
tabuként kezelték.
Idővel, a szív átalakult
metaforákkal és értelemmel átitatott majdnem természetfeletti tárgyból
egy szerkezetté, amelyet manipulálni és irányítani lehet.
De itt a kulcs:
ezeket a manipulációkat, most már értjük,
ki kell egészíteni az érzelmi életre való odafigyeléssel,
melyet több ezer éve gondolnak úgy, hogy a szívben lakozik.
Vegyük például a Életmód-szív kísérletet, (Lifestyle Heart Trial),
melyet a Britt lapban, a The Lancetben adtak közre 1990-ben.
Negyvennyolc páciens enyhe vagy komoly koszorúér betegséggel
véletlenszerűen lett beutalva szokásos kezelésre
vagy alapos életmódváltásra, alacsony zsírtartalmú vegetáriánus étrenddel,
egyszerű aerobik gyakorlatokkal,
pszichológusi csoportterápiával
és stressz-kezelő tanácsokkal.
A kutatók azt találták, hogy az életmód pácienseknél
közel öt százalékos koszorúér-lerakódás csökkenés volt megfigyelhető.
Másrészről a kontroll pácienseknél
öt százalékkal több koszorúér-lerakódás volt egy év múlva,
és 28 százalékkal több öt év múlva.
Náluk megduplázódott a szívvel kapcsolatos események aránya is,
mint például a szívroham, koszorúér bájpassz műtét
és a szívvel összefüggő halálesetek.
És akkor itt egy érdekes tény:
néhány beteg az első csoportból alkalmazta az étrendet és az edzéstervet,
amely majdnem olyan intenzív volt, mint az intenzív életmód csoportban.
Szívbetegségük ennek ellenére is továbbfejlődött.
Csak az étrend és az edzés nem volt elég a koszorúér betegség visszaszorításához.
Mind az egy- és ötéves nyomon követésnél
a stresszkezelés erősebb befolyást mutatott
a koszorúér betegség visszafordításánál,
mint az edzés.
Nem kétség, hogy ez és a hasonló vizsgálatok csekélyek,
és persze az összefüggés nem bizonyítja az ok-okozatiságot.
Minden bizonnyal lehetséges, hogy a stressz egészségtelen szokásokhoz vezet,
és ez a valódi ok a megnövekedett keringési kockázatokban.
De ahogy a dohányzás és a tüdőrák közötti összefüggés esetén,
amikor annyi tanulmány ugyanazt mutatja,
és amikor vannak olyan folyamtok, amelyek magyarázzák az ok-okozatiságot,
önfejűségnek tűnik tagadni, hogy a kapcsolat létezik.
Amire sok más doktor is következtet,
és én is rájöttem szívspecialistaként majd' két évtized alatt:
az érzelmi szív meglepő és rejtélyes módon
kereszteződik biológiai párjával.
Mégis az orvostudomány ma is úgy tekint a szívre, mint egy gépre.
Ennek a felfogásnak sok előnye van.
A kardiológia, a szakterületem,
kétségkívül az egyik legnagyobb sikertörténet a tudomány világában
az elmúlt 100 évben.
Sztent (speciális drótháló), szívritmus-szabályozó, defibrillátor,
bájpassz műtét, szívátültetés --
mindezek a dolgok a II. világháború után fejlődtek ki vagy lettek feltalálva.
Azonban lehetséges,
hogy a megközelítésünk behatárolja, amire a tudományos orvoslás képes lenne,
hogy legyőzzük a szívbetegségeket.
Tény, hogy a keringéssel összefüggő elhalálozás csökkenésének aránya
jelentősen lassult az elmúlt évtizedben.
Egy új tudományos szemléletre kell váltani,
hogy folytatni tudjuk azt a fejlődést, amelyhez hozzászoktunk.
Eszerint a pszichoszociális tényezőknek előtérben és központban kell lenniük
a szívproblémákról való gondolkodásunkban.
Nem vagyunk könnyített pályán,
és ez jócskán felfedezetlen terület.
Az Amerikai Szív Szövetség még nem tette listájára az érzelmi stresszt,
mint kulcsfontosságú kockázati tényezőt a szívbetegségek szempontjából,
talán részben, mert a koleszterinszint sokkal egyszerűbben csökkenthető
mint az érzelmi vagy társadalmi törés.
Van egy jobb mód, talán,
ha felismerjük, amikor azt mondjuk "összetört szív",
néha tényleg összetört szívről beszélünk.
Kell, kell, hogy több figyelmet szánjunk az érzelmek erejére és fontosságára,
amikor a szívünk egészségéről gondolkodunk.
Az érzelmi stressz, ahogy ráébredtem,
gyakran élet-halál kérdése.
Köszönöm.
(Taps)
Tidak ada organ lain,
mungkin tidak ada objek lain di hidup ini,
yang kaya akan metafora dan makna seperti jantung manusia.
Sejak dulu,
jantung telah menjadi simbol kehidupan emosional kita.
Banyak yang menganggap bahwa jantung adalah tempat jiwa kita berada,
gudang emosi-emosi.
Kata "emosi" sebagian diturunkan dari kata bahasa Prancis "émouvoir",
yang berarti "menggerakkan".
Dan mungkin masuk akal kalau emosi berkaitan dengan sebuah organ
yang dibedakan dengan gerakan berdetaknya.
Apa sebenarnya hubungan ini?
Apakah ini nyata atau murni metaforis?
Sebagai ahli jantung,
Hari ini saya ingin memberi tahu Anda bahwa hubungan ini sangat nyata.
Anda akan belajar bahwa emosi
bisa dan benar-benar memiliki efek fisik langsung pada jantung manusia.
Tapi sebelum kita bahas ini,
ayo kita bicara sedikit tentang jantung metaforis.
Simbol dari jantung emosional masih bertahan sampai hari ini.
Jika kita tanyakan orang gambar mana yang paling sering mereka kaitkan dengan cinta,
Bentuk hati Valentine pasti jadi jawaban paling populer.
Bentuk jantung, yang disebut cardiodid,
sangat umum ditemukan.
Banyak ditemukan di daun, bunga, dan biji banyak tanaman,
termasuk silphium,
yang dipakai sebagai pengendalian kelahiran di pertengahan abad
dan mungkin adalah alasan mengapa hati diasosiasikan dengan
hubungan seksual dan cinta romantis.
Apapun alasannya,
bentuk hati mulai muncul di lukisan-lukisan kekasih di abad ke-13.
Seiring waktu, gambar-gambar diwarnai warna merah,
warna darah,
suatu simbol gairah.
Di Gereja Katolik Roma,
bentuk hati mulai dikenal sebagai Hati Kudus Yesus.
Dihiasi dengan duri dan memancarkan cahaya halus,
itu menjadi lambang cinta monastik.
Asosiasi jantung dengan cinta masih bertahan sampai sekarang.
Saat Barney Clark, dokter gigi pensiun yang mengidap stadium akhir gagal jantung,
menerima jantung artifisial permanen pertama di Utah tahun 1982,
istrinya selama 39 tahun bertanya kepada dokter,
"Apa dia masih bisa cinta sama saya?"
Di zaman ini, kita tahu kalau jantung bukan sumber dari cinta
atau emosi-emosi lain;
orang zaman dulu salah.
Namun, semakin banyak, kita telah memahami bahwa
hubungan antara jantung dan emosi adalah hubungan yang sangat intim.
Jantung mungkin bukan sumber perasaan kita,
tapi jantung sangat responsif pada perasaan.
Dalam beberapa hal, rekaman dari hidup emosional kita,
tertulis di hati kita.
Sebagai contoh, rasa takut dan sedih bisa menyebabkan cedera jantung yang parah.
Saraf yang mengontrol proses tidak sadar seperti detak jantung
bisa merasakan kesulitan kita
dan memicu respons maladaptive flight-or-flight
yang memicu pengerutan pembuluh darah,
berpacunya jantung,
dan naiknya tekanan darah,
yang mengakibatkan kerusakan.
Dengan kata lain,
sangat jelas bahwa,
jantung kita sangat sensitif dengan sistem emosional kita,
sebut saja, jantung metaforik.
Ada kelainan jantung yang pertama kali ditemukan 20 tahun lalu
dinamakan "takotsubo cardiomyopathy" atau "sindrom patah hati,"
yang membuat jantung melemah akut karena stres atau kesedihan yang intens,
seperti putus dengan pacar atau kematian orang yang Anda cintai.
Seperti di gambar ini, jantung di tengah yang penuh kesedihan
terlihat sangat berbeda dengan jantung yang normal di kiri.
Jantung ini terlihat syok
dan seringkali membesar hingga menyerupai bentuk khas takotsubo,
seperti di sisi kanan,
pot dari Jepang dengan dasar lebar dan leher yang kecil.
Kita masih tidak tahu mengapa ini bisa terjadi,
dan gejalanya biasa sembuh dalam beberapa minggu.
Namun, dalam kondisi akut,
itu bisa menyebabkan gagal jantung,
aritmia yang mengancam nyawa,
bahkan kematian.
Contohnya, suami dari pasien lansia saya
belum lama ini meninggal.
Dia pastinya sedih, tapi dia juga menerima nasib.
Bahkan mungkin sedikit lega.
Suaminya sudah lumayan lama menderita demensia.
Tapi seminggu setelah upacara pemakaman, dia melihat gambar suaminya
dan matanya mulai berair.
Lalu dia mulai mengalami nyeri dada, dan dengan itu, dia mulai sesak nafas,
urat leher gembung, alis berkeringat,
terengah-engah selagi dia duduk di kursi--
semua tanda-tanda kegagalan jantung.
Dia dirawat inap di rumah sakit,
dan ultrasound mengonfirmasi apa yang kita telah duga;
jantungnya telah melemah hingga kurang dari setengah kapasitas normalnya
dan telah menggelembung menjadi bentuk khas takotsubo.
Hasil tes lain tidak menunjukkan keanehan,
tidak ada tanda-tanda arteri tersumbat di mana pun.
Dua minggu kemudian, kondisi emosionalnya sudah kembali normal.
dan ultrasound juga mengonfirmasi,
jantungnya kembali normal.
Kardiomiopati Takotsubo telah dikaitkan dengan situasi-situasi pemicu stres,
seperti bicara di depan umum --
(tertawa)
(tepuk tangan)
Masalah rumah tangga, kalah judi,
bahkan pesta kejutan ulang tahun.
(tertawa)
Ini juga diasosiasikan dengan pergolakan sosial yang tersebar luas,
seperti setelah bencana alam.
Contohnya, di tahun 2004,
gempa bumi besar menghancurkan sebuah distrik di pulau terbesar Jepang.
Lebih dari 60 orang tewas, dan ribuan orang cedera.
Di ujung bencana ini,
peneliti menemukan bahwa gejala kardiomiopati takotsubo
meningkat 24 kali lipat di distrik ini 1 bulan setelah gempa bumi terjadi,
dibandingkan dengan waktu yang sama di tahun lalu.
Ini berhubungan dengan
seberapa intens orang-orang merasakan gempa yang terjadi.
Di hampir semua kasus, para pasien tinggal dekat pusat gempa.
Menariknya, kardiomipati takotsubo juga bisa terjadi setelah kejadian yg bahagia,
tapi jantung kita tampaknya bereaksi secara berbeda,
sebagai contoh, membesar di bagian tengah, bukan di bagian atas.
Alasan mengapa emosi yang berbeda bisa menyebabkan jantung berubah secara berbeda
masih menjadi misteri.
Di zaman ini, mungkin sebagai pujian untuk para ahli filsafat kuno kita,
kita dapat mengatakan, walaupun emosi tidak terkandung di dalam jantung kita,
jantung emosional menindih
rekan versi biologisnya,
dalam cara-cara yang mengejutkan dan penuh misteri.
Sejak dulu, gejala-gejala jantung, termasuk kematian mendadak,
bisa terjadi karena seseorang mengalami gangguan stres yang intens
atau kekacauan dalam jantung metaforis mereka.
Di tahun 1942,
ahli fisiologi Harvard, Walter Cannon menerbitkan makalah "Voodoo' Death",
di mana dia menjelaskan kasus-kasus kematian karena rasa takut pada
orang-orang yang percaya mereka telah dikutuk,
seperti karena disantet dukun atau akibat memakan buah terlarang.
Dalam banyak kasus, korban yang kehilangan harapan mati di tempat.
Kesamaan kasus-kasus ini adalah korban memiliki keyakinan mutlak bahwa
ada kekuatan eksternal yang bisa menyebabkan kematian mereka,
dan mereka tidak berdaya untuk melawannya.
Pandangan kurangnya kontrol ini, seperti yang dikemukakan Cannon,
dapat menghasilkan respons fisik ekstrem,
di mana pembuluh darah menyempit
hingga taraf volume darah menurun drastis,
tekanan darah menurun drastis,
jantung sangat melemah,
dan organ tubuh rusak karena kurangnya oksigen yang beredar.
Cannon percaya bahwa korban santet voodoo
hanya terjadi pada orang pribumi atau orang primitif.
Beberapa tahun ini, kematian jenis ini terbukti bisa terjadi pada
orang-orang modern juga.
Di zaman ini, tewas karena kesedihan telah ada pada pasangan dan saudara kandung.
Patah hati bisa benar-benar mematikan.
Hubungan ini juga berlaku pada binatang.
Dalam studi menarik yang diterbitkan dalam jurnal "Science" di tahun 1980,
Peneliti memberi makanan tinggi kolestrol kepada kelinci yang dikurung
untuk mempelajari efeknya terhadap penyakit kardiovaskular.
Anehnya, mereka menemukan beberapa kelinci lebih berpenyakit daripada yang lain,
tapi, mereka tidak tahu alasannya.
Semua kelinci memiliki pola makan, lingkungan, dan gen yang hampir sama.
Mereka kira keanehan ini berkaitan dengan
seberapa sering para teknisi berinteraksi dengan kelinci-kelinci tersebut.
Jadi mereka ulangi lagi studi ini,
membagi kelinci jadi 2 grup.
Kedua grup diberi makanan yang berkolestrol tinggi.
Tapi di satu grup, kelinci-kelinci dibiarkan bebas,
digendong, dielus-elus, diajak bicara, diajak main,
dan di grup yang satu lagi, kelinci-kelinci dikurung
dan dibiarkan sendiri.
Setelah satu tahun, di sebuah otopsi,
peneliti menemukan bahwa kelinci-kelinci di grup pertama,
yang berinteraksi dengan manusia,
menderita 60% lebih sedikit penyakit aorta daripada kelinci-kelinci di grup lain,
walaupun mereka punya level kolestrol, tekanan darah, dan detak jantung serupa.
Saat ini, perawatan jantung bukan lagi area kerja ahli filsafat,
yang memikirkan makna-makna dari jantung metaforis,
dan lebih ke area kerja dokter-dokter seperti saya,
menggunakan teknologi yang bahkan seabad lalu,
karena tingginya status jantung dalam budaya manusia,
dianggap tabu.
Dalam proses ini, jantung telah diubah
dari objek mistis penuh dengan metafora dan arti,
menjadi sebuah mesin yang bisa dimanipulasi dan dikontrol.
Tapi ini intinya;
kita sekarang mengerti bahwa manipulasi-manipulasi ini
harus dilengkapi dengan memperhatikan kehidupan emosional
yang dipercaya sejak ribuan tahun, dimiliki oleh jantung kita.
Contohnya, Percobaan Gaya Hidup Jantung,
diterbitkan di jurnal Inggris "The Lancet" pada tahun 1990.
48 pasien yang mengidap penyakit koroner sedang atau parah
secara acak dialihkan ke perawatan biasa
atau gaya hidup yang intensif, termasuk pola makan vegetarian rendah lemak,
latihan aerobik sedang,
grup dukungan psikososial
dan saran manajemen stres.
Peneliti menemukan bahwa pasien dengan gaya hidup tersebut
mengalami pengurangan dalam plak koroner sebesar hampir 5%.
Namun, bagi pasien grup kontrol,
plak koronernya meningkat 5% dalam 1 tahun
dan meningkat 28% lagi dalam 5 tahun.
Tingkat gejala jantung mereka juga meningkat 2 kali lipat,
seperti serangan jantung, operasi bypass koroner
dan kematian terkait jantung.
Sekarang, ini fakta menarik:
pasien dalam grup kontrol mulai mengikuti pola makan dan plan olahraga
yang hampir seintens pasien-pasien dalam grup gaya hidup intensif.
Tapi sakit jantung mereka tetap makin parah
Diet dan olahraga saja tidak cukup untuk menangkal regresi penyakit koroner
1 dan 5 tahun kemudian dalam tahap berikutnya,
manajemen stres berkaitan lebih erat
dengan pemulihan penyakit koroner
dibandingkan dengan olahraga.
Tentu, studi ini dan studi lainnya yang mirip merupakan studi kecil,
dan pastinya, korelasi tidak membuktikan sebab akibat.
Sangat mungkin kalau stres dapat menyebabkan kebiasaan tidak sehat,
dan itu adalah alasan sebenarnya peningkatan risiko kardiovaskular.
Tetapi seperti kaitan antara merokok dan kanker paru-paru,
saat begitu banyak studi memperlihatkan hal yang sama,
dan saat ada mekanisme untuk menjelaskan hubungan sebab akibat,
sepertinya agak aneh untuk menyangkal kalau kemungkinan itu ada.
Yang telah disimpulkan banyak dokter adalah apa yang telah saya pelajari juga
dalam 20 tahun sebagai spesialis jantung:
Jantung emosional punya hubungan dengan rekan versi biologisnya
dalam cara-cara yang mengejutkan dan misterius.
Namun, sektor kesehatan tetap mengonsep jantung sebagai mesin.
Konsep ini memiliki banyak keunggulan.
Ilmu penyakit jantung, area kerja saya,
tidak diragukan lagi adalah salah satu kisah sukses ilmiah terbesar
dalam 100 tahun terakhir.
Pemasangan ring, alat pacu jantung, defibrillator, operasi bypass koroner,
transplantasi jantung --
semua hal ini dikembangkan atau diciptakan setelah Perang Dunia II.
Namun, mungkin saja
bahwa apa yang bisa dilakukan pengobatan ilmiah untuk mengatasi penyakit jantung
sedang mendekati batasnya.
Tingkat penurunan kematian kardiovaskular
mengalami perlambatan dalam 10 tahun terakhir.
Kita perlu beralih ke paradigma baru
untuk terus membuat semacam kemajuan, yang telah menjadi hal biasa untuk kita.
Di paradigma ini, faktor psikososial harus kita beri banyak perhatian
dalam memikirkan masalah jantung.
Ini akan menjadi perang yang berat,
dan ini tetap menjadi area yang masih belum banyak dijelajahi.
Asosiasi Jantung Amerika masih tidak mendaftarkan stres emosional sebagai
faktor risiko utama yang dapat diubah untuk penyakit jantung,
mungkin karena kolesterol darah jauh lebih mudah untuk diturunkan
daripada gangguan emosional dan sosial.
Mungkin ada cara lebih bagus,
jika kita mengenali bahwa saat kita bilang "patah hati (jantung)",
terkadang kita sungguhan berbicara tentang jantung yang rusak.
Kita harus, harus lebih memperhatikan kekuatan dan pentingnya emosi
dalam merawat jantung kita.
Saya telah belajar bahwa stres emosional
seringkali menjadi soal hidup dan mati.
Terima kasih.
(tepuk tangan)
Nessun altro organo,
forse nessun altro oggetto nella vita dell'uomo,
è tanto permeato di metafore e significato quanto il cuore.
Nel corso della storia,
il cuore è stato simbolo della nostra vita emotiva.
È stato considerato da molti come sede dell'anima,
depositario delle nostre emozioni.
La parola "emozione" deriva, in parte, dal verbo francese "émouvoir",
che significa "agitare".
E forse è logico che le emozioni siano legate a un organo
caratterizzato dal suo movimento agitato.
Ma qual è il collegamento?
È reale o solo metaforico?
In quanto specialista del cuore,
sono qui oggi per raccontarvi che questo legame è reale.
Imparerete che le emozioni
possono avere e hanno un effetto fisico diretto sul cuore umano.
Ma prima di approfondire,
parliamo un po' del cuore metaforico.
Il simbolismo del cuore emotivo dura ancora oggi.
Se chiedessimo alle persone quale immagine associano all'amore,
senza dubbio il cuore di Valentino sarebbe in cima alla lista.
La forma del cuore, chiamata cardioide,
è comune in natura.
Si trova nelle foglie, nei fiori e nei semi di molte piante,
compreso il silfio,
usato per il controllo delle nascite nel Medioevo
e forse è il motivo per cui il cuore è associato
al sesso e all'amore romantico.
Qualunque sia la ragione,
i cuori hanno cominciato ad apparire in dipinti di amanti nel XIII secolo.
Nel tempo, le immagini si sono tinte di rosso,
il colore del sangue,
un simbolo di passione.
Nella Chiesa Cattolica Romana,
la forma a cuore è diventata nota come Sacro Cuore di Gesù.
Decorato con spine e fonte di luce eterea,
è diventato emblema dell'amore monastico.
Questa associazione tra il cuore e l'amore ha resistito alla modernità.
Quando Barney Clark, dentista in pensione con problemi cardiaci all'ultimo stadio,
ricevette il primo cuore artificiale permanente nello Utah nel 1982,
pare che sua moglie di 39 anni chiese ai medici:
"Sarà ancora in grado di amarmi?"
Oggi sappiamo che il cuore non è la fonte dell'amore
o di altre emozioni, di per sé;
gli antichi si sbagliavano.
Eppure, sempre di più, siamo arrivati a capire
che i collegamenti tra cuore e emozioni sono molto stretti.
Il cuore potrebbe non essere la fonte dei nostri sentimenti,
ma è molto sensibile a questi.
In un certo senso, una testimonianza della nostra vita emotiva
è scritta nei nostri cuori.
Paura e dolore, ad esempio, possono causare seri problemi cardiaci.
I nervi che controllano processi inconsci come il battito cardiaco
sentono l'angoscia
e innescano una reazione maladattiva di attacco o fuga
che fa restringere i vasi sanguigni,
galoppare il cuore
e aumentare la pressione,
generando danni.
In altre parole,
è sempre più chiaro
che il cuore è incredibilmente sensibile al nostro sistema emotivo,
al nostro cuore metaforico, se volete.
C'è una malattia cardiaca, scoperta per la prima volta 20 anni fa
chiamata "cardiomiopatia takotsubo" o "sindrome del cuore spezzato",
in cui il cuore si indebolisce fortemente in risposta a un intenso stress o dolore,
come la fine di una relazione o la morte di una persona cara.
Come mostrano queste immagini, il cuore in lutto al centro
sembra molto diverso dal cuore normale a sinistra.
Sembra sbalordito
e spesso assume la forma distintiva di un "takotsubo"
sulla destra,
un vaso giapponese con una base ampia e un collo stretto.
Non sappiamo esattamente perché succeda,
e la sindrome si risolve di solito in qualche settimana.
Tuttavia, nel periodo acuto,
può causare arresti cardiaci,
aritmie pericolose,
perfino la morte.
Per esempio, il marito di una mia paziente anziana
era morto da poco.
Lei era triste, certo, ma lo accettava.
Forse era perfino un po' sollevata.
Era stata una malattia molto lunga; soffriva di demenza.
Ma una settimana dopo il funerale, guardò la sua foto
e pianse.
Poi sviluppò un dolore al petto, accompagnato da fiato corto,
vene del collo distese, sudorazione,
affanno evidente mentre era seduta su una sedia,
tutti segni di un attacco cardiaco.
Arrivò in ospedale,
dove un'ecografia confermò quello che sospettavamo:
il suo cuore si era indebolito a meno della metà della sua normale capacità
e aveva assunto la caratteristica forma di un takotsubo.
Ma nessun altro test era fuori norma,
nessun segno di arterie ostruite da nessuna parte.
Due settimane dopo, il suo stato emotivo era tornato normale
e un'ecografia confermò
lo stesso per il cuore.
Questa cardiomiopatia è stata collegata a molte situazioni stressanti,
compreso parlare in pubblico,
(Risate)
(Applausi)
Litigi domestici, perdite al gioco,
anche una festa a sorpresa.
(Risate)
È stata anche associata a disordini sociali,
come dopo un disastro naturale.
Ad esempio, nel 2004,
un intenso terremoto devastò un distretto nella più grande isola del Giappone.
Rimasero uccise più di 60 persone e i feriti furono migliaia.
Sulla scia di questa catastrofe,
i ricercatori scoprirono che i casi di cardiomiopatia takotsubo
erano aumentati di 24 volte nel distretto un mese dopo il terremoto,
rispetto a un periodo simile l'anno precedente.
Le localizzazioni di questi casi
erano strettamente correlate all'intensità della scossa.
In quasi tutti i casi, i pazienti vivevano vicino all'epicentro.
Curiosamente, la cardiomiopatia takotsubo è stata vista anche in episodi felici,
ma sembra che il cuore reagisca diversamente,
gonfiandosi nella parte centrale, per esempio, e non alle estremità.
Perché diverse cause emotive generino diversi cambiamenti cardiaci
rimane un mistero.
Ma oggi, forse come ode agli antichi filosofi,
possiamo dire che, anche se le emozioni non provengono dal cuore,
il cuore emotivo si sovrappone
con la sua controparte biologica,
in modi misteriosi e sorprendenti.
Le malattie cardiache, compresa la morte improvvisa,
sono da tempo state segnalate in individui che vivono intensi disturbi emotivi
o subbugli nel cuore metaforico.
Nel 1942,
il fisiologo di Harvard Walter Cannon pubblicò l'articolo "La Morte Voodoo,"
in cui descriveva casi di morte per spavento
in persone che credevano di essere state maledette,
come da uno stregone o per aver mangiato frutti proibiti.
In molti casi, la vittima, senza speranza, moriva improvvisamente.
Questi casi avevano in comune la convinzione delle vittime
che ci fosse una forza esterna a causare la loro morte,
e contro cui non potevano combattere.
Questa perdita di controllo percepita, affermava Cannon,
causava una reazione fisiologica non attenuata,
in cui i vasi sanguigni si restringevano a tal punto
che il volume del sangue calava terribilmente,
la pressione sanguigna precipitava,
il cuore si indeboliva
e gli organi soffrivano enormi danni per carenza di ossigeno.
Cannon credeva che le morti voodoo
si limitassero a persone indigene o "primitive".
Ma negli anni, questi tipi di morti si sono verificate
in qualunque tipo di persona moderna.
Oggi, morire di dolore succede tra coniugi e fratelli.
I cuori spezzati sono letteralmente e figurativamente mortali.
Queste associazioni sono vere anche per gli animali.
In uno studio affascinante del 1980 pubblicato sulla rivista "Science",
i ricercatori avevano nutrito dei conigli con diete ad alto colesterolo
per studiarne gli effetti sulle malattie cardiovascolari.
Scoprirono che alcuni conigli sviluppavano molte più malattie di altri,
ma non riuscivano a spiegare il perché.
I conigli avevano diete, ambiente e genetica simili.
Pensarono che avesse a che fare
con la frequenza di interazione tra il tecnico e i conigli.
Quindi ripeterono la ricerca,
dividendo i conigli in due gruppi.
Entrambi i gruppi furono alimentati con diete ad alto colesterolo.
Ma, in un gruppo, i conigli furono rimossi dalle gabbie,
coccolati, gli parlavano, ci giocavano,
e nell'altro gruppo, i conigli rimasero nelle loro gabbie
da soli.
A un anno, con l'autopsia,
i ricercatori scoprirono che i conigli del primo gruppo,
che avevano interagito con gli esseri umani,
avevano il 60% in meno di disturbi aortici dei conigli dell'altro gruppo,
nonostante livelli simili di colesterolo, pressione e battito cardiaco.
Oggi, la cura del cuore è meno terreno per filosofi,
che si soffermano sul significato metaforico del cuore,
e più terreno per medici come me,
che usano tecnologie che anche un secolo fa,
per l'esaltazione dello status del cuore nella cultura,
erano considerate tabù.
Così facendo, il cuore è stato trasformato
da oggetto quasi soprannaturale impregnato di metafore e significato
in una macchina che può essere manipolata e controllata.
Ma il punto chiave è:
queste manipolazioni, ora lo sappiamo,
devono essere integrate con un'attenzione alla vita emotiva
che il cuore, per migliaia di anni, si credeva contenesse.
Considerate, per esempio, il "Lifestyle Heart Trial",
pubblicato sulla rivista britannica "The Lancet" nel 1990.
A 48 pazienti con disturbi coronarici moderati o gravi
furono assegnati casualmente trattamenti classici
o uno stile di vita serrato accompagnato da una dieta vegetariana con pochi grassi,
attività aerobica moderata,
supporto psicologico di gruppo
e consigli sulla gestione dello stress.
I ricercatori scoprirono che i pazienti con questo stile di vita
riducevano del 5% l'arteriosclerosi.
I pazienti di controllo, invece,
avevano il 5% in più di arteriosclerosi a un anno
e il 28% in più a cinque anni.
Raddoppiava anche il tasso di episodi cardiaci
come infarti, interventi di bypass coronarico
e decessi legati a malattie cardiache.
Un fatto interessante:
alcuni pazienti del gruppo di controllo adottarono dieta ed esercizio fisico
che erano intensi quasi quanto quelli del gruppo con l'altro stile di vita.
Le malattie cardiache aumentavano comunque.
Dieta ed esercizio non erano sufficienti a far regredire i disturbi coronarici.
Ai controlli sia a uno che a cinque anni,
la gestione dello stress fu più intensamente correlata
con la regressione dei disturbi coronarici
dell'esercizio.
Senza dubbio, questo e altri studi sono piccoli,
e, certo, correlazione non significa causalità.
È sicuramente possibile che lo stress porti ad abitudini malsane,
e questo è il vero motivo dell'aumento dei rischi cardiovascolari.
Ma come per l'associazione del fumo al cancro ai polmoni,
quando tanti studi mostrano la stessa cosa,
e quando ci sono meccanismi che spiegano la causalità,
sembra un capriccio negare che una causalità esista.
Quello che molti medici hanno concluso è quello che ho imparato anch'io
nei miei quasi 20 anni come cardiologo:
il cuore emotivo interseca la sua controparte biologica
in modi misteriosi e sorprendenti.
Eppure, la medicina oggi continua a concettualizzare il cuore come macchina.
Questa concettualizzazione ha avuto i suoi grandi benefici.
La cardiologia, il mio settore,
è senza dubbio uno dei più grandi successi scientifici
degli ultimi 100 anni.
Stent, pacemaker, defibrillatori, bypass coronarici,
trapianti di cuore,
sono tutte cose create dopo la Seconda Guerra Mondiale.
Tuttavia, è possibile
che ci stiamo avvicinando ai limiti delle capacità della medicina scientifica
per combattere i disturbi cardiaci.
Il tasso di riduzione della mortalità cardiovascolare
è rallentato molto nell'ultimo decennio.
Dovremo cambiare paradigma
per continuare a fare il tipo di progressi a cui ci siamo abituati.
In questo paradigma, i fattori psicosociali dovranno essere il centro
del modo di vedere i problemi cardiaci.
Sarà tutto in salita,
e rimane un terreno ampiamente inesplorato.
L'"American Heart Association" ancora non contempla lo stress emotivo
tra i rischi modificabili dei disturbi cardiaci,
forse perché il colesterolo è tanto più facile da ridurre
del disagio sociale ed emotivo.
C'è un modo migliore, forse,
se riconosciamo che quando diciamo "cuore spezzato",
talvolta stiamo parlando di un vero cuore spezzato.
Dobbiamo prestare molta più attenzione al potere e all'importanza delle emozioni
nel prenderci cura del cuore.
Ho imparato che lo stress emotivo
è spesso questione di vita o di morte.
Grazie.
(Applausi)
다른 어떤 신체기관도
어쩌면 인간의 삶에 존재하는 다른 어떤 것도
인간의 심장만큼 많은 은유와 의미를 지니고 있진 않습니다.
역사의 흐름 속에서
심장은 우리의 정서적 삶의 상징이었습니다.
많은 이들이 심장을 영혼의 자리이자
감정의 저장소라고 여겨왔습니다.
이 "감정"이라는 단어는
부분적으로 프랑스어 동사 "émouvoir"에서 유래했는데
이는 "불러일으키다" 라는 뜻입니다.
그래서 아마도 감정은 멈추지 않는 운동이 특징인 기관과 연결되는 것이
논리적이어 보입니다.
그런데 이 연결점에 대해 어떻게 생각하시나요?
이것은 사실일까요 아니면 순전히 비유적인 의미일까요?
심장 전문의로서
이 연결은 실재한다는 것을 알리기 위해 오늘 이 자리에 나오게 되었습니다.
여러분들은 감정이
심장에 직접적으로 물리적 영향을 끼칠 수 있다는 사실을 배우게 되실 겁니다.
하지만 이에 대해 논하기 전에
심장의 상징적인 측면에 대해 조금 얘기해봅시다.
오늘날까지도 우리는 심장을 감정의 상징으로 삼고 있습니다.
사람들에게 사랑과 가장 관련이 있는 이미지가 무엇인지 물어보면
발렌타인 하트가 가장 먼저 떠오를 겁니다.
카디오이드라 불리는 이 하트 모양은
자연계에도 흔하게 존재합니다.
이 모양은 많은 식물의 잎, 꽃, 씨앗 안에서 발견되었는데
실피움도 그 중 하나였습니다.
실피움은 중세 시대에 피임을 위해 사용되었는데
이것이 아마 하트 모양이 섹스 및 로맨틱한 사랑과
결부되게 된 이유인 것 같습니다.
이유가 무엇이든 간에
하트 모양은 13세기에 연인들을 그린 그림에서도 나타나기 시작했는데요.
이러한 그림들은 점차 붉은색으로 칠해졌습니다.
피의 색이자
정열의 상징이죠.
로마 가톨릭 교회에서
하트 모양은 예수 그리스도의 마음으로 알려졌습니다.
가시로 장식되고 천상의 빛을 발하며
수도자의 사랑에 대한 휘장이 되었죠.
심장과 사랑의 이러한 연관성은 현대에까지 이어졌습니다.
은퇴한 치과의사 바니 클라크는 말기의 심부전을 앓고 있었는데
1982년 유타에서 첫 영구적 인공심장을 받게 되었을 때
39세인 그의 아내는 의사들에게 이렇게 물었다고 합니다.
"그이가 여전히 저를 사랑할 수 있을까요?"
오늘날 우리는 심장 그 자체가 사랑이나 다른 감정들의 원천이
아니라는 것을 알고 있습니다.
고대인들이 잘못 생각했어요.
하지만 우리는 점차 이해하게 되었습니다.
심장과 감정은 아주 밀접한 관련이 있다는 것을 말이죠.
심장이 감정을 만들어내진 않겠지만
심장은 감정에 대해 강하게 반응합니다.
어떤 의미에선 우리의 감정적 삶의 기록이
우리의 심장에 새겨져 있는 겁니다.
예를 들어 두려움이나 비애는 심장에 심각한 상처를 입힐 수 있습니다.
심장박동과 같은 무의식적 작용을 담당하는 신경은
정신적인 괴로움을 감지할 수 있고
부적합한 투쟁·도피 반응을 일으킬 수 있는데요.
이는 혈관을 수축시키고
심장을 매우 빨리 뛰게 하며
혈압을 오르게 하여
손상을 초래하게 됩니다.
다시 말해,
우리의 심장이
정서적 체계에 대해 극도로 민감함이 점점 명백해지고 있습니다.
즉, 마음에 대해서요.
20년 전에 처음 발견된 심장질환이 있습니다.
"타코수보 심근병증" 또는 "상심 증후군"이라고도 하는데,
심장이 극심한 스트레스나 비애에 대한 반응으로 심각하게 약화됩니다.
사랑하는 사람과의 이별 또는 사별과 같은 일 이후에요.
사진에서 보실 수 있듯이 가운데의 비통해하고 있는 심장은
좌측의 정상적인 심장과 매우 다르게 보입니다.
충격을 받은 것처럼 보이고
오른쪽 사진과 같이 특이한 형태로 부풀어 오르기도 합니다.
타코수보라 불리는
아랫 부분이 넓고 목이 얇은 일본식 도자기처럼요.
우리는 이것이 왜 발생하는지 정확히 모릅니다.
그리고 이 증후군은 보통 몇 주 내에 사라집니다.
하지만 급성의 경우
심부전을 일으킬 수도 있고
생명을 위협하는 부정맥이나
심지어는 죽음에까지 이를 수 있습니다.
예를 들면, 연세가 좀 있는 제 환자의 남편이
최근 돌아가셨습니다.
그녀는 물론 슬퍼했지만 받아들였습니다.
어쩌면 심지어 조금 안도했을 지도요.
오랫 동안 병이 있었는데, 그는 치매를 앓고 있었습니다.
그러나 장례를 치르고 일주일 후, 그녀는 그의 사진을 들여다보고는
눈물을 흘렸습니다.
그리고 그녀는 가슴에 고통을 느꼈고 이내 숨이 가빠졌습니다.
목의 정맥이 붓고 이마는 땀에 젖었습니다.
의자에 앉은 채로 현저하게 숨을 헐떡거렸습니다.
모두 심부전의 증상이었죠.
그녀는 병원으로 보내졌고
우리가 이미 의심했던 것이 초음파 검사로 확인되었습니다.
그녀의 심장은 정상적인 상태의 절반 이하로 약화되어 있었고
타코수보처럼 특이한 형태로 부풀어올라 있었습니다.
다른 검사에선 문제가 없었습니다.
동맥 경화의 징후가 있는 것도 아니었고요.
2주 후 그녀의 감정 상태는 정상으로 돌아왔고
초음파 검사 결과 그녀의 심장 역시
정상으로 돌아왔습니다.
타코수보 심근병증은 많은 스트레스 상황과 연관이 있습니다.
대중 강연을 포함해서...
(웃음)
(박수)
가정 불화, 도박으로 인한 손실,
심지어 깜짝 생일 파티까지요.
(웃음)
또 심지어 광범위한 사회적 격변과도 관련이 있는데요.
예를 들면, 자연재해를 겪은 후처럼요.
실제로 2004년에
일본의 대지진은 가장 큰 섬의 한 지역을 황폐화시켰습니다.
60명 이상이 사망했고 수천 명의 부상자가 발생했죠.
이 재앙이 있은 직후
연구자들은 이 지역에서 지진 발생 후 한 달간
타코수보 심근병증이 전년 동기 대비 24배 이상
보고되었다는 것을 발견하였습니다.
이 환자들의 거주지는
지진의 강도와 밀접한 연관이 있었는데
대부분의 환자들은 진원지 근처에 살고 있었습니다.
흥미롭게도 타코수보 심근병증은 행복한 일 이후에도 나타났습니다.
하지만 심장은 다르게 반응하는 것으로 보였는데,
예를 들면, 심장의 끝 부분이 아닌 중간 부분이 부풀어 올랐습니다.
왜 서로 다른 감정적 요인이 심장에 상이한 변화를 유발하는 지는
여전히 의문으로 남아있습니다.
하지만 오늘날 우리는 고대의 철학자들에 대한 예찬으로서
감정이 우리의 심장 안에 들어있는 것은 아닐지라도,
감정에 있어서의 심장은
그와 쌍을 이루는 생물학적인 심장과
놀랍고도 신비스럽게 겹쳐진다고 말할 수 있을 것 같습니다.
갑작스러운 사망을 포함하는 심장 증후군은
감정적으로 강렬한 마음의 동요나 혼란을 겪은 이들로부터
오랫동안 보고되어 왔습니다.
1942년에
하버드의 생리학자인 월터 캐넌은 "주술적 사망"이라는 논문을 발표했는데
그는 두려움으로 인해 사망한 환자들에 대해 기술했습니다.
이 환자들은 자신들이 저주받았다고 믿고 있었습니다.
주술사로부터 혹은 금기시 되는 과일을 먹은 결과로부터 말이죠.
많은 경우 환자는 모든 희망을 잃고 그 자리에서 쓰러져 죽었습니다.
이 환자들의 공통점은 그들의 절대적인 믿음이었습니다.
그들의 죽음을 야기하며 그들이 저항할 수 없는
어떠한 외부의 힘이 존재한다는 믿음이었죠.
캐넌은 이처럼 통제권을 상실했다고 인지하는 것이
끔찍한 심리적 반응을 초래하여
혈관을 수축하게 만든다고 생각했습니다.
이로 인해 혈액량이 급격히 감소하며
혈압이 극심하게 떨어지고
심장이 매우 약화될 뿐 아니라
산소 공급의 부족으로 심각한 신체기관의 손상이 야기된다고 봤죠.
캐넌은 주술적 사망이
토착의, "원시적인" 사람들에게 국한되는 것이라고 믿었습니다.
하지만 수년 간 이러한 형태의 죽음은
모든 현대인들에게서도 마찬가지로 나타났습니다.
오늘날 비애로 인한 죽음은 배우자와 형제자매에게서 발견되었습니다.
'상심'은 말그대로 그리고 비유적 의미에서 모두 치명적입니다.
이 연관성은 심지어 다른 동물에게서도 나타납니다.
1980년에 "사이언스"지에 게재된 한 흥미로운 연구에서
연구자들은 우리 안에 든 토끼들에게 고콜레스테롤 먹이를 주었습니다.
이것이 심혈관계 질환에 미치는 영향을 조사하기 위해서였죠.
놀랍게도 그들은 일부 토끼들이 더 많은 질환을 일으키는 것을 발견했습니다.
하지만 이유는 알 수 없었죠.
토끼들은 매우 비슷한 식단, 환경, 유전자 구성을 가지고 있었습니다.
연구자들은 어쩌면 연구자가 얼마나 자주
토끼들과 상호 작용하는지가 관련이 있을 수 있다고 생각했습니다.
그래서 그들은 연구를 반복했죠.
토끼를 두 그룹으로 나눈 후
두 그룹 모두에게 고콜레스테롤 먹이를 줬습니다.
그러나 한 그룹의 토끼들만 우리 안에서 꺼내서
안아주고, 쓰다듬어주고, 말을 걸고, 놀아주었습니다.
다른 그룹의 토끼들은 우리 안에
혼자 남겨뒀죠.
1년 차 때 부검을 해보았더니
연구자들은 사람들과의 교류가 있었던
첫 번째 그룹의 토끼들이
다른 그룹보다 60% 낮은 대동맥 질환을 가지고 있는 걸 발견했습니다.
유사한 콜레스테롤 수치와 혈압, 심박수에도 불구하고 말이죠.
오늘날 심장을 돌보는 일은 심장의 비유적 의미에 대해 늘 얘기해온
철학자들의 영역에서 점점 벗어나,
인간 사회에서 심장이 차지하는 고귀한 지위로 인해
불과 한 세기 전만해도 금기시 되었던 기술을 휘두르는
저 같은 의사들의 영역이 되어가고 있습니다.
그 과정에서 심장은 변해버렸습니다.
은유와 의미로 가득했던, 거의 초자연적인 물체에서
조작 및 제어 가능한 기계로요.
하지만 핵심은 이겁니다.
우리는 이제 이해하고 있습니다.
수천 년 동안 믿어왔던대로, 심장이 담고 있는 감정적 삶에 주목함으로써
심장을 다루는 일을 보완해야만 합니다.
1990년 영국 저널인 "더 랜싯"에 게재되었던
생활방식과 관련한 심장 실험의 예를 들여다봅시다.
48명의 중등도 또는 중증의 관상동맥 질환자들은
임의적으로 평범한 간호 또는
집중적인 생활방식 관리 중 하나로 나뉘어졌는데 이는 저지방 채식 식단과
적당한 유산소 운동, 집단적인 심리사회적 지원,
그리고 스트레스 관리에 대한 조언을 포함하고 있었습니다.
연구자들은 생활방식 관리를 받았던 환자들에게서
거의 5%의 관상동맥 경화반 감소를 발견하였습니다.
반면 대조군의 환자들은
1년 차에 5% 관상동맥 경화반의 증가를 나타냈고
이 수치는 5년 차에 28%로 늘어났습니다.
이들은 거의 두 배 가까이 심장 문제를 겪었습니다.
심장 마비, 관상동맥 우회로 조성술,
심장 관련 사망 같은 문제들을요.
흥미로운 사실은 이겁니다.
평범한 간호를 받았던 그룹의 일부 환자들은 식단과 운동 계획을
거의 집중적인 생활방식 그룹만큼 강도 높게 도입했습니다.
그들의 심장질환은 여전히 진행됐습니다.
식단과 운동만으로는 관상동맥 질환을 개선시키는 데에 충분치 않았습니다.
1년 및 5년 추적조사 모두에서
스트레스 관리가 관상동맥 질환을 되돌리는 데에
운동보다도 더 강한 상관관계를 나타냈습니다.
물론 이 연구나 비슷한 연구들은 작고
상관관계가 꼭 인과관계를 나타내는 것은 아닙니다.
스트레스가 건강하지 못한 습관을 유발하여
그것이 심혈관 질환의 위험을 증가시켰을 수도 있습니다.
하지만 흡연과 폐암의 연관성과 같이
그 많은 연구들이 같은 것을 나타내고
인과관계를 설명하는 방법들이 있다면
그것의 존재를 부정하는 것은 너무 변덕스러워 보입니다.
많은 의사들이 결론 내린 것,
그리고 제가 거의 20년 가까이 심장 전문의를 하며 배운 것은
감정에서의 심장은 그것과 쌍을 이루는 생물학적인 심장과
놀랍고도 신비하게 상호 작용한다는 겁니다.
하지만 오늘날 의학은 여전히 심장을 기계로서 개념화하고 있습니다.
이러한 개념화는 대단한 이점을 가져왔습니다.
제 분야인 심장학은
의심할 여지없이 가장 훌륭한 과학적 성공의 역사 중 하나입니다.
지난 100년 동안에요.
스텐트, 심박 조율기, 제세동기, 관상 동맥 우회로 조성술, 심장 이식
이 모든 것들이 제2차 세계대전 이후 개발 또는 발명되었습니다.
하지만 우리가
심장질환과 싸우는 데에 있어 과학적 의학이 할 수 있는 것에는
한계에 다다르고 있는 지도 모릅니다.
실제로 심혈관 질환 사망률이 감소하는 속도는
지난 10년 간 현격하게 느려졌습니다.
우리는 새로운 패러다임으로의 전환이 필요합니다.
우리에게 익숙한 그러한 진전을 계속 이어나가기 위해서는 말입니다.
이 패러다임에서는 우리가 심장 문제를 생각함에 있어서
심리사회적 요인이 중심에 있어야 합니다.
이것은 힘겨운 싸움이 될 것이고
큰 부분이 미지로 남아있는 영역입니다.
미국심장협회는 여전히 감정적 스트레스를
심장질환의 조절 가능한 핵심 위험 요소로 포함하지 않고 있습니다.
부분적으로 어쩌면 혈중 콜레스테롤이 감정적, 사회적 혼란보다 훨씬
낮추기 쉽기 때문인지도 모르죠.
하지만 더 좋은 방법이 있을지도 모릅니다.
우리가 "상심"을 얘기할 때
사실 때로는 실제로 고장난 심장에 대해 얘기하고 있다는 걸 안다면요.
심장을 돌봄에 있어 반드시 감정의 영향과 중요성에 대해
주목해야 합니다.
제가 배운 바로 감정적 스트레스는
종종 삶과 죽음의 문제입니다.
감사합니다.
(박수)
Żaden inny narząd
ani inna rzecz w ludzkim życiu
nie jest tak nasycona znaczeniem i metaforą jak ludzkie serce.
Od początków dziejów
serce było symbolem emocji.
Uważano je za rezydencję duszy,
magazyn emocji.
Samo słowo "emocja" wywodzi się z francuskiego słowa "émouvoir",
oznaczającego "wzruszyć".
Może to logiczne, że emocje wiążemy z organem,
który charakteryzują nagłe ruchy.
Ale co to za więź?
Zwykła metafora czy rzeczywistość?
Jako kardiolog
chciałbym dzisiaj dowieść, że ta więź jest jak najbardziej realna.
Emocje mogą mieć
i mają bezpośredni wpływ na serce.
Zanim do tego dojdziemy,
przedstawmy serce jako metaforę.
Symbolizm serca obowiązuje do dzisiaj.
Jeśli zapytamy ludzi, co ilustruje miłość,
na pierwszym miejscu zawsze będzie serce.
Kształt serca, zwany kardioidą,
jest powszechny w przyrodzie.
Można go znaleźć na liściach, kwiatach i nasionach,
łącznie z sylfionem,
którego używano w średniowiecznej antykoncepcji.
Może dlatego serce kojarzy się
z seksem i miłością romantyczną.
Bez względu na powód
kształt serca zaczął pojawiać się na obrazach w XIII wieku.
Z czasem zaczęto je malować na czerwono,
czyli kolor krwi,
symbol namiętności.
W kościele rzymskokatolickim
kształt serca stał się symbolem Najświętszego Serca Jezusa.
Ozdobiony cierniami i emitujący eteryczne światło,
stał się symbolem Bożej miłości.
Kojarzenie serca z miłością przetrwało do dzisiaj.
Kiedy Barney Clark, emerytowany dentysta ze schyłkową niewydolnością serca,
pierwszy otrzymał sztuczne serce w 1982 roku,
jego 39-letnia żona ciągle pytała lekarzy:
"Czy będzie mnie nadal kochał?".
Dzisiaj wiemy, że serce nie jest źródłem miłości
ani emocji samym w sobie;
starożytni się mylili.
Coraz bardziej jednak przekonujemy się,
że więź serca z emocjami jest wielce zażyła.
Serce nie odpowiada za produkcję emocji,
ale na nie silnie reaguje.
W pewnym sensie historia naszych emocji
zapisywana jest w sercu.
Strach i rozpacz mogą spowodować poważny uraz serca.
Nerwy kontrolujące nieświadome procesy, takie jak bicie serca,
odbierają silne uczucia
i włączają tryb "walcz lub uciekaj",
przez który zawężają się żyły,
serce wali jak szalone,
ciśnienie podskakuje,
co powoduje uszkodzenia.
Innymi słowy
staje się jasne,
że serce jest bardzo wrażliwe na emocje,
czyli na to "metaforyczne" serce.
Dwadzieścia lat temu odkryto chorobę,
którą nazywa się "zespół takotsubo" lub "zespół złamanego serca".
Objawia się dotkliwym osłabieniem serca w odpowiedzi na silny stres lub rozpacz
w wyniku rozstania lub śmierci bliskiej osoby.
Jak widać, serce w rozpaczy, na środkowym zdjęciu,
wygląda inaczej niż serce normalne, na zdjęciu po lewej.
Wydaje się ogłuszone
i często pęcznieje w kształt takotsubo,
na zdjęciu po prawej,
czyli japońskiej doniczki z szeroką podstawą i wąską szyjką.
Nie wiemy, dlaczego tak się dzieje.
Symptomy zazwyczaj znikają w ciągu kilku tygodni,
ale w czasie najgorszego nasilenia objawów
serce może zostać uszkodzone,
mogą wystąpić zagrażające życiu arytmie,
może dojść do śmierci.
Mąż mojej starszej pacjentki
niedawno zmarł.
Było jej smutno, ale pogodziła się z tym.
Może nawet odczuła ulgę.
Mąż od dawna cierpiał na demencję.
Tydzień po pogrzebie spojrzała na jego zdjęcie
i nie mogła przestać płakać.
Potem pojawił się ból w klatce piersiowej, płytki oddech,
opuchnięte żyły szyjne, pot na czole,
zauważalne dyszenie podczas siadania;
wszystkie oznaki uszkodzenia serca.
Trafiła do szpitala,
badanie USG potwierdziło nasze podejrzenia:
serce osłabło do 50% normalnej wydolności
i spęczniało w kształt takotsubo.
Reszta badań była w porządku,
żadnych zatorów tętniczych.
Po dwóch tygodniach jej emocje wróciły do normy
i, jak potwierdziło USG,
jej serce także.
Zespół takotsubo jest związany z różnymi sytuacjami stresowymi,
między innymi występami publicznymi...
(Śmiech)
(Brawa)
kłótniami rodzinnymi, przegranymi w kasynach,
nawet imprezą-niespodzianką.
(Śmiech)
Wiąże się także z niepokojami społecznymi,
na przykład po katastrofie naturalnej.
W 2014 roku
ogromne trzęsienie ziemi zniszczyło cały region na jednej z japońskich wysp.
Ponad 60 osób zginęło, tysiące zostało rannych
Zaraz po katastrofie
naukowcy odkryli, że przypadki zespołu takotsubo
wzrosły 24-krotnie w tym regionie miesiąc po trzęsieniu
w porównaniu z rokiem poprzednim.
Miejsca zamieszkania chorych
ściśle korelowały z siłą trzęsienia.
Prawie wszyscy pacjenci mieszkali blisko epicentrum.
Co ciekawe, zespół takotsubo występuje też po szczęśliwych wydarzeniach,
ale serce wydaje się reagować inaczej,
pęczniejąc w połowie, a nie na wierzchołku.
Dlaczego różne emocje skutkują różnymi zmianami sercowymi,
pozostaje tajemnicą.
Dzisiaj, jak rodzaj ody do starożytnych filozofów,
można powiedzieć, że nawet jeśli emocje nie mieszkają w sercu,
serce emocjonalne pokrywa się z tym biologicznym
w sposób zaskakujący i tajemniczy.
Syndromy sercowe, łącznie z nagłą śmiercią,
od dawna towarzyszą doświadczaniu silnych emocji
lub chaosowi w metaforycznych sercach.
W 1942 roku
harwardzki uczony Walter Cannon opublikował artykuł "Śmierć Voodoo",
gdzie opisał przypadki śmierci spowodowanej strachem
wywołanym przez wiarę w nałożenie klątwy,
na przykład przez szamana lub w wyniku spożycia zakazanego owocu.
Wiele ofiar pozbawionych nadziei zmarło na miejscu.
Wszystkie ofiary bezgranicznie wierzyły
w zabójczą moc zewnętrznej siły,
z którą nie ma jak walczyć.
Domniemany brak kontroli, według Cannona,
powodował niekontrolowaną reakcje fizjologiczną,
ostre zwężenie żył i w efekcie
ostry spadek poziomu i ciśnienia krwi,
silne osłabienie serca
i niewydolność narządów z powodu braku tlenu.
Cannon wierzył, że śmierć voodoo
dotyczy tylko autochtonów czyli ludów pierwotnych.
Okazuje się, że taka śmierć przydarza się
również ludziom współczesnym.
Notuje się śmierć spowodowaną rozpaczą po partnerach czy rodzeństwie.
Złamane serca niosą śmierć dosłownie i w przenośni.
To dotyczy również zwierząt.
W fascynujących badaniach z 1980 roku wydanych przez "Science"
naukowcy karmili króliki jedzeniem bogatym w cholesterol,
by zobaczyć jak wpływa na choroby sercowo-naczyniowe.
Odkryli, że niektóre króliki chorowały częściej niż inne,
ale nie wiedzieli dlaczego.
Króliki miały podobny sposób odżywiania, środowisko i strukturę genetyczną.
Pomyśleli, że wpływ może mieć
ilość czasu jaką inżynierowie spędzali z królikami.
Powtórzyli badanie,
dzieląc króliki na dwie grupy.
Obie były karmione jedzeniem bogatym w cholesterol.
Jedną grupę królików wypuszczono z klatek,
głaskano, przytulano, mówiono do nich, bawiono się z nimi,
zaś drugą grupę królików zostawiono w klatkach,
w odosobnieniu.
Po roku
autopsja wykazała,
że króliki z pierwszej grupy,
które przebywały z ludźmi,
zapadły na 60% mniej chorób aortalnych niż króliki z drugiej grupy,
mimo tego samego poziomu cholesterolu, ciśnienia krwi i tętna.
Dzisiaj kwestia dbania o serce przestaje być domeną filozofów
rozwodzących się nad metaforycznym sensem serca,
a przechodzi w ręce lekarzy takich jak ja,
posługujących się technologią, która nawet sto lat temu,
ze względu na rangę serca w kulturze,
była tematem tabu.
W tym procesie serce przeszło zmianę.
Nie jest obiektem nadprzyrodzonym przepełnionym metaforą i znaczeniem,
ale maszyną, którą można manipulować i kontrolować.
Najważniejsze jest to,
by przy manipulacji
uwzględniać życie emocjonalne serca
w istnienie którego wierzymy od tysięcy lat.
Na przykład badania "Lifestyle Heart Trial",
opublikowane przez czasopismo "The Lancet" w 1990 roku.
48 pacjentów z przewlekłą lub ostrą chorobą wieńcową
zostało losowo przypisanych do zwykłej opieki lub zmiany trybu życia.
Tej drugiej zapewniono nisko-tłuszczową dietę wegetariańską,
łagodne ćwiczenia fizyczne,
grupowe wsparcie psychologa
i pomoc w radzeniu sobie ze stresem.
Badania wykryły, że u pacjentów z drugiej grupy
poziom płytek wieńcowych spadł o 5%.
Pacjenci z normalną opieką
mieli o 5% więcej płytek po roku,
a o 28% więcej po pięciu latach.
Notowano u nich również dwukrotnie więcej problemów z sercem
takich jak zawały, wszczepianie bypassów
i śmierć spowodowaną przez chore serce.
Ciekawe jest to,
że niektórzy pacjenci zaczęli stosować diety i ćwiczyć
prawie tak intensywnie jak pacjenci z grupy intensywnej opieki.
Ich choroby nadal się pogłębiały.
Sama dieta i ćwiczenia nie wystarczą, by wspomóc walkę z chorobą wieńcową.
Kontrole po jednym roku i pięciu latach
wykazały, że zarządzanie stresem jest bardziej skuteczne
w walce z chorobami wieńcowymi
niż ćwiczenia.
Te badania są na małą skalę
i współzależność nie dowodzi przyczynowości.
Bardzo możliwe, że stres prowadzi do niezdrowych nawyków
i to jest prawdziwą przyczyną zwiększonego ryzyka chorób sercowych.
Ale, podobnie jak przy wiązaniu palenia z rakiem płuc,
skoro tyle badań wykazuje to samo,
i istnieją mechanizmy wyjaśniające związki przyczynowe,
chyba kaprysem byłoby zaprzeczać, że związek jest.
Wielu lekarzy doszło do podobnych wniosków, co ja
przez dwadzieścia lat kariery kardiologa:
serce emocjonalne wpływa na to biologiczne
w sposób zaskakujący i tajemniczy.
Dzisiejsza medycyna nadal uważa serce za maszynę.
Takie ujęcie dało ogromne korzyści.
Kardiologia
jest niewątpliwie jednym z największych sukcesów
ostatnich stu lat.
Stenty, rozruszniki serca, defibrylatory, wszczepianie bypassów,
przeszczepy serc,
wszystko to wynaleziono po II wojnie światowej.
Możliwe, że zbliżamy się
do limitu medycyny naukowej
w walce z chorobami serca.
Tempo umieralności z przyczyn sercowo-naczyniowych
znacznie spadło przez ostatnią dekadę.
Potrzeba zmiany podejścia,
żeby móc kontynuować rodzaj postępu, do jakiego się przyzwyczailiśmy.
Psychosocjologia musi stanąć w centrum
podejścia do problemów sercowych.
To niełatwe zadanie.
To jest nadal domena nieodkryta.
Amerykańskie Towarzystwo Kardiologiczne nadal nie zalicza stresu
do modyfikowalnych czynników ryzyka chorób serca,
może dlatego, że łatwiej walczyć z wysokim cholesterolem
niż problemami społecznymi i emocjonalnymi.
Może istnieje lepszy sposób,
jeśli uznamy, że mówiąc "złamane serce",
naprawdę czasem mówimy o złamanym sercu.
Musimy traktować siłę emocji poważnie,
jeśli chcemy zadbać o serce.
Stres emocjonalny, jak się okazuje,
to bardzo często kwestia życia i śmierci.
Dziękuję.
(Brawa)
Não há outro órgão,
ou outro objeto na vida humana,
tão embebido em significado e simbolismo quanto o nosso coração.
Ao longo da História,
o coração tem servido como símbolo das nossas vidas emocionais.
Foi por muitos considerado o cerne da alma,
o repositório das nossas emoções.
A própria palavra "emoção" provém em parte do verbo francês "émouvoir",
que significa "agitar".
Visto bem, tem uma certa lógica que as emoções estejam ligadas a um órgão
conhecido pela sua atividade frenética.
Mas porquê esta ligação?
Terá um fundamento real ou é puramente metafórica?
Como cardiologista,
estou aqui hoje para vos informar que esta ligação é bem real.
As emoções, como vão perceber,
podem ter e acabam por ter um efeito físico no coração humano.
Mas, antes disso,
falemos um pouco sobre o coração metafórico.
O simbolismo do coração emocional ainda perdura até hoje.
Se perguntarmos a alguém que imagem mais associam a amor,
não há dúvida que o coração de S. Valentim estaria no topo da lista.
A forma em coração, denominada cardioide,
é bastante comum na Natureza.
Encontramo-la em folhas, em flores e em sementes de várias plantas,
nomeadamente, na planta sílfio,
bastante usada como contracetivo na era medieval,
sendo provavelmente por isso que associamos o coração
ao sexo e ao amor romântico.
Independentemente da razão,
o coração passou a ser gravado em pinturas de apaixonados no século XIII.
Ao longo dos anos, estas gravuras passaram a tomar a cor vermelha,
a cor do sangue,
um símbolo de paixão.
Na Igreja Católica Romana,
a forma de coração passou a ser conhecida como o Sagrado Coração de Jesus.
Adornado de espinhos e emitindo raios de luz celeste,
tornou-se numa insígnia de amor monástico.
A associação entre o coração e o amor sobreviveu até à era moderna.
Quando Barney Clark, um dentista reformado em fase terminal de insuficiência cardíaca
recebeu, em 1982 no Utah, o primeiro coração artificial permanente,
a sua mulher de há 39 anos perguntou aos médicos:
"Ele ainda vai ser capaz de me amar?"
Hoje sabemos que o amor não tem origem no coração,
ou qualquer outra emoção, em si;
um lapso dos nossos antepassados.
E contudo, vamos desvendando cada vez mais
que a conexão entre o coração e as emoções é altamente íntima.
O coração pode não dar origem aos nossos sentimentos,
mas é certo que é bastante sensível a eles.
De certa forma, a nossa vida emocional
vai sendo guardada no nosso coração.
Por exemplo, o medo e a angústia podem levar a lesões cardíacas extensas.
Os nervos que regulam processos involuntários como o batimento cardíaco,
captam o "stress" sentido
e despoletam uma resposta mal adaptativa de "luta ou fuga"
que leva à constrição dos vasos sanguíneos,
ao aumento da frequência cardíaca,
e à subida da pressão arterial,
originando lesões.
Por outras palavras,
vai-se tornando evidente
que o coração é incrivelmente recetivo ao nosso sistema emocional,
ao coração metafórico, por assim dizer.
Existe um distúrbio cardíaco, descrito pela primeira vez há 20 anos,
denominado miocardiopatia de Takotsubo, ou síndrome de coração partido,
que causa a falência cardíaca aguda em resposta a um enorme desgosto,
como após o fim de uma relação ou a morte de um ente querido.
Como podem ver nas imagens, o coração angustiado ao centro
tem uma aparência muito distinta do coração normal à esquerda.
Parece aturdido
e vemo-lo a inflar até obter a forma de um "takotsubo",
a imagem da direita,
um vaso japonês de base larga e pescoço estreito.
Não sabemos ao certo a razão para isto acontecer,
e é algo que em semanas se costuma resolver por si só.
Porém, na fase aguda,
pode resultar em insuficiência cardíaca,
arritmias potencialmente fatais,
ou até mesmo a morte.
Por exemplo, o marido de uma paciente minha já idosa
faleceu recentemente.
Ela ficou triste, claro, mas também conformada.
Sentiu-se até algo aliviada.
Ele sofria de uma doença crónica, tinha demência.
Contudo, uma semana depois do funeral, ela olhou para o seu retrato
e emocionou-se.
Começou a sentir dor no peito, e com isso, falta de ar,
as veias do pescoço tornaram-se salientes, começou a suar,
com uma respiração ofegante, mesmo sentada numa cadeira
— todos os sinais de insuficiência cardíaca.
Deu entrada no hospital,
e uma ultrassonografia confirmou as nossas suspeitas:
o coração dela tinha enfraquecido para metade da sua capacidade normal
e tinha adquirido a forma inconfundível de um "takotsubo".
Os outros testes não revelavam nada,
não tinha sinais de doença coronária.
Após duas semanas, o seu estado emocional tinha voltado ao normal
e, com a confirmação de uma ultrassonografia,
também o seu coração.
A miocardiopatia de Takotsubo está ligada a situações angustiantes,
incluindo falar em público...
(Risos)
(Aplausos)
...casos de violência doméstica, dívidas de jogo,
e até festas surpresa.
(Risos)
Está também associado a transtornos sociais generalizados,
como após um desastre natural.
Por exemplo, em 2004,
um enorme sismo devastou um distrito da maior ilha do Japão.
Faleceram mais de 60 pessoas e milhares ficaram feridas.
No seguimento desta catástrofe,
descobriu-se que os casos de miocardiopatia de takotsubo
atingiram, um mês após o sismo, um número vinte e quatro vezes superior
em comparação com um período similar no ano anterior.
Os locais de residência destes casos
estavam estreitamente ligados à intensidade do sismo.
Em quase todos os casos, os doentes estavam próximos do epicentro.
Curiosamente, esta miocardiopatia também se manifesta após eventos felizes,
mas o coração reage de forma distinta,
dilatando na porção medial, por exemplo, e não tanto no ápex.
A razão para diferentes agentes emocionais originarem distintas alterações cardíacas
permanece um mistério.
Contudo, hoje, talvez como ode aos filósofos da Antiguidade,
podemos afirmar que, ainda que as emoções não se alojem no nosso coração,
o coração emocional sobrepõe-se
ao seu homólogo biológico,
de várias surpreendentes e misteriosas formas.
Várias síndromes cardíacas, nomeadamente a da morte súbita,
têm sido registadas em indivíduos perante intensas perturbações emocionais,
ou dor no seu coração metafórico.
Em 1942,
Walter Cannon, fisiologista de Harvard, publicou um artigo de nome "Morte Vudu",
no qual descreveu casos onde o medo foi a causa de morte
em pessoas que acreditavam terem sido amaldiçoadas,
tanto por bruxos ou como consequência de ingerirem frutos proibidos.
Em vários casos, a vítima, em desalento, caía morta no local.
Todos os casos tinham em comum a crença absoluta da vítima
em como uma força externa podia conduzir à sua perdição,
e que era incapaz de a impedir.
Esta falta de controlo por eles concebida, segundo Cannon,
resultava numa resposta fisiológica incessante,
na qual os vasos sanguíneos contraíam de tal forma
que o volume sanguíneo baixava acentuadamente,
a pressão arterial caía,
o coração enfraquecia de repente,
o que originava extensas lesões nos órgãos devido à falta de oxigenação.
Cannon acreditava que as mortes vudu
reduziam-se a tribos indígenas ou a povos "primitivos".
Porém, ao longo dos anos, tem-se verificado este tipo de mortes
em todo o tipo de pessoas da era moderna, também.
Hoje, a morte por desgosto ocorre entre esposos e irmãos.
Um coração partido é letal, literalmente e em sentido figurado.
Podemos constatar esta associação até no reino animal.
Num estudo fascinante publicado na revista "Science" em 1980,
os investigadores submeteram coelhos a uma dieta elevada em colesterol
para estudar os seus efeitos em doenças cardiovasculares.
Curiosamente, apuraram que certos coelhos acabaram mais doentes que outros,
mas não conseguiram explicar porquê.
Os coelhos tinham uma dieta, um ambiente e uma composição genética similares.
Então, pensou-se que talvez estivesse relacionado
com a frequência com que o técnico interagia com os coelhos.
Então, repetiram o estudo,
separando os coelhos em dois grupos.
Expuseram ambos a uma dieta elevada em colesterol.
Porém, os coelhos de um dos grupos eram retirados das jaulas,
recebiam colo e carícias, falavam e brincavam com eles,
enquanto no outro grupo, os coelhos permaneciam nas jaulas
sem qualquer interação.
Um ano depois, durante a autópsia,
constatou-se que os coelhos do primeiro grupo,
aqueles que receberam interação humana,
apresentavam menos 60% de doenças da aorta do que o outro grupo,
apesar dos similares níveis de colesterol, pressão arterial e frequência cardíaca.
Atualmente, os cuidados do coração são menos do domínio dos filósofos,
concentrados nos significados metafóricos do coração,
e mais do domínio de médicos como eu,
munidos de tecnologia que, no século passado,
devido ao nobre estatuto que o coração possuía na cultura humana,
era considerada tabu.
Neste processo, o coração passou
de objeto quase sobrenatural, embebido de significado e simbolismo,
para um estatuto de máquina, passível de ser manipulada e controlada.
Mas eis o ponto fundamental:
temos vindo a perceber que estas manipulações
devem ser complementadas com uma atenção à vida emocional
que, durante milhares de anos, se pensou estar contida no coração.
Vejam, por exemplo o ensaio "Lifestyle Heart Trial",
publicado em 1990, na revista britânica "The Lancet".
Quarenta e oito doentes com doença coronária moderada a severa
foram distribuídos entre um plano de cuidado tradicional
ou um estilo de vida intenso que incluía uma dieta vegetariana pobre em gorduras,
exercício aeróbico moderado,
grupo de apoio psicossocial
e estratégias de controlo de "stress".
Descobriu-se que os doentes que foram submetidos a este estilo de vida
exibiam, nas placas coronárias, uma redução de quase 5%.
Já os doentes do grupo de controlo,
exibiam, no espaço de um ano, 5% mais placa coronária
e mais 28% após cinco anos.
Apresentavam também quase o dobro de ocorrências cardíacas,
tais como enfartes, cirurgias de "bypass" coronário
e mortes de causa cardíaca.
Eis um dado interessante:
alguns dos doentes no grupo de controlo adotaram dietas e planos de exercício
quase tão intensos
quanto os do grupo de estilo de vida intenso.
Ainda assim, a doença cardíaca progrediu.
Não bastou só uma dieta e exercício para a regressão da doença coronária.
Tanto no acompanhamento após um ano como no de cinco anos,
o controlo de "stress" estava mais intimamente correlacionado
com a reversão da doença coronária
do que a prática de exercício.
É evidente que este estudo e outros similares têm pequenas amostras,
e, claro, correlação não é sinónimo de causa.
É, no entanto, possível que o "stress" conduza a hábitos pouco saudáveis,
e que seja essa a razão para o aumento do risco cardiovascular.
Mas, tal como a associação entre o tabagismo e o cancro do pulmão,
quando tantos estudos nos demonstram o mesmo,
e quando estamos perante mecanismos que explicam uma relação causal,
parece quase caprichoso negar que tal provavelmente existe.
Muitos médicos chegaram à mesma conclusão a que eu cheguei
ao longo de duas décadas como cardiologista:
o coração emocional cruza-se com o seu homólogo biológico
de formas surpreendentes e misteriosas.
Porém, atualmente a medicina continua a conceber o coração como uma máquina.
Esta conceptualização gerou imensos benefícios.
A minha especialidade, cardiologia,
é, sem dúvida, uma das maiores histórias de sucesso de um ponto de vista científico
dos últimos cem anos.
Os "stents", "pacemakers", desfibrilhadores,
cirurgias de bypass coronário, transplantes cardíacos —
tudo isto foi desenvolvido ou criado após a segunda guerra mundial.
Contudo, é possível
que estejamos a atingir os limites da medicina científica
no combate às doenças cardiovasculares.
Na verdade, a taxa de diminuição de mortalidade cardiovascular
tem vindo a abrandar significativamente nos últimos dez anos.
Teremos de adotar um novo paradigma
para continuar a atingir o progresso a que nos acostumámos.
Neste paradigma, os fatores psicossociais ocuparão uma posição de destaque
na forma como abordamos os problemas cardíacos.
Não será uma tarefa fácil,
e ainda se trata de um domínio particularmente inexplorado.
A Associação Americana do Coração ainda não refere o "stress" emocional
como um dos fatores de risco modificáveis para doenças cardiovasculares,
talvez, em parte, porque é mais fácil baixar os níveis de colesterol
do que os níveis de transtorno social e emocional.
Talvez, a melhor abordagem
passa por tomarmos consciência de que um "coração partido"
pode, por vezes, indicar um coração verdadeiramente ferido.
É fundamental considerar o poder e a importância das emoções
no cuidado dos nossos corações.
Como tenho vindo a aprender, o "stress" emocional
é, muitas vezes, um caso de vida ou morte.
Obrigado.
(Aplausos)
Nenhum outro órgão,
talvez nenhum outro objeto na vida humana,
está tão imbuído de metáforas e significados quanto o coração humano.
Ao longo da história,
o coração tem sido o símbolo da nossa vida emocional,
considerado por muitos o centro da alma,
o repositório das emoções.
A própria palavra "emoção" se origina em parte do verbo francês "émouvoir",
que significa "agitar".
E talvez seja lógico que as emoções estejam ligadas a um órgão
caracterizado por seu movimento agitado.
Mas qual é essa ligação?
É real ou meramente metafórica?
Como cardiologista,
estou aqui hoje para dizer a vocês que essa ligação é real.
As emoções, como veremos,
podem ter e têm um efeito físico direto no coração humano.
Mas antes de entrar no assunto,
vou falar um pouco sobre o coração metafórico.
O simbolismo do coração emocional perdura até hoje.
Se perguntarmos a uma pessoa que imagem ela mais associa ao amor,
sem dúvida alguma o símbolo do coração estaria no topo da lista.
A forma do coração, chamada de cardioide,
é comum na natureza.
Ela é encontrada nas folhas, flores e sementes de muitas plantas,
inclusive do sílfio,
que era usado como contraceptivo durante a Idade Média
e talvez seja por isso que o coração ficou associado
ao sexo e ao amor romântico.
Qualquer que seja a razão,
corações começaram a aparecer nas imagens de amantes no século 13.
Ao longo do tempo, as figuras passaram a ser pintadas de vermelho,
a cor do sangue,
um símbolo da paixão.
Na Igreja Católica romana,
a figura do coração se tornou conhecida como Sagrado Coração de Jesus.
Adornada com espinhos e emitindo uma luz etérea,
se tornou uma insígnia do amor monástico.
Essa associação entre o coração e o amor tem perdurado na modernidade.
Quando Barney Clark, dentista aposentado com doença cardíaca em estágio final,
recebeu o primeiro coração artificial permanente em Utah, em 1982,
a esposa, com quem era casado há 39 anos, supostamente perguntou aos médicos:
"Ele ainda será capaz de me amar?"
Atualmente, sabemos que o coração não é a fonte do amor
ou de outras emoções, necessariamente;
os antigos estavam enganados.
Entretanto, cada vez mais começamos a entender
que a conexão entre o coração e as emoções é extremamente íntima.
O coração pode não ser a fonte dos nossos sentimentos,
mas é intensamente sensível a eles.
De certo modo, um registro da nossa vida emocional
está inscrito em nosso coração.
O medo e a tristeza, por exemplo, podem causar profundo dano cardíaco.
Os nervos que controlam processos inconscientes, como o batimento cardíaco,
podem sentir a aflição
e desencadear uma reação inadequada de fuga ou luta
que faz os vasos sanguíneos se retraírem,
o coração se acelerar
e a pressão sanguínea subir,
causando danos.
Em outras palavras,
está cada vez mais claro
que nosso coração é extraordinariamente sensível ao nosso sistema emocional,
ou, se preferirem, ao nosso coração metafórico.
Há uma doença cardíaca reconhecida pela primeira vez há duas décadas
chamada "cardiomiopatia de takotsubo", ou "síndrome do coração partido",
na qual o coração se enfraquece gravemente em reação a forte estresse ou sofrimento,
como o fim de um relacionamento ou a morte de um ente querido.
Como mostram essas fotos, o coração que sofre, no meio,
parece bastante diferente do coração normal, à esquerda.
Ele parece atordoado
e frequentemente infla até se parecer distintamente com um takotsubo,
mostrado à direita,
um vaso japonês com base larga e gargalo estreito.
Não sabemos exatamente por que isso acontece
e a síndrome costuma se corrigir em algumas semanas.
Entretanto, no período agudo,
ela pode causar insuficiência cardíaca,
arritmias fatais,
até mesmo morte.
Por exemplo, o marido de minha paciente idosa
morreu recentemente.
Ela estava triste, claro, mas conformada.
Talvez até um pouco aliviada.
Havia sido uma doença muito longa; ele tinha demência.
Mas, uma semana após o funeral, ela olhou para uma foto
e se sentiu triste.
E então ela desenvolveu dor no peito, acompanhada de falta de ar,
veias do pescoço dilatadas e suor na testa
e ofegava de forma perceptível ao se sentar em uma cadeira;
todos eles sinais de insuficiência cardíaca.
Ela deu entrada no hospital,
onde uma ultrassonografia confirmou o que já suspeitávamos:
o coração dela havia enfraquecido para menos da metade da capacidade normal
e inflado até se parecer distintamente com um takotsubo.
Mas nenhum outro exame apresentou problemas;
não havia nenhum sinal de artérias entupidas.
Duas semanas depois, o estado emocional dela havia voltado ao normal
e, como uma ultrassonografia confirmou,
o coração dela também.
A cardiomiopatia de takotsubo tem sido associada a muitas situações estressantes,
incluindo falar em público,
(Risos)
(Aplausos)
conflitos domésticos, perdas em jogos de azar,
até uma festa surpresa de aniversário.
(Risos)
Também tem sido associada a transtornos sociais generalizados,
como após um desastre natural.
Por exemplo, em 2004,
um forte terremoto devastou um distrito na maior ilha do Japão.
Mais de 60 pessoas morreram e milhares ficaram feridas.
Pouco após a catástrofe,
pesquisadores descobriram que a incidência de cardiomiopatia de takotsubo
aumentou 24 vezes na região um mês após o terremoto,
comparada ao mesmo período do ano anterior.
As residências dos afetados nesses casos
estavam estreitamente relacionadas à intensidade do tremor.
Em quase todos os casos, os pacientes viviam perto do epicentro.
Curiosamente, essa síndrome também já foi observada após eventos felizes,
mas o coração parece reagir de forma diferente,
inflando na porção do meio, por exemplo, não no ápice.
Por que causas emocionais diferentes resultam em mudanças cardíacas diferentes
permanece um mistério.
Mas, atualmente, talvez em tributo aos antigos filósofos,
podemos dizer que, mesmo que as emoções não estejam contidas no coração,
o coração emocional coincide em parte
com seu equivalente biológico,
de formas surpreendentes e misteriosas.
Síndromes cardíacas, incluindo a morte súbita,
são relatadas há muito tempo em indivíduos vivenciando problemas emocionais intensos
ou perturbações em seu coração metafórico.
Em 1942,
o fisiologista de Harvard Walter Cannon publicou um estudo chamado "Morte Vudu",
no qual descreveu casos de morte por pavor
em pessoas que acreditavam estar amaldiçoadas,
como por um feiticeiro ou por consequência da ingestão de uma fruta tabu.
Em muitos casos, a vítima, após perder toda a esperança, morria na hora.
O que esses casos tinham em comum era a crença absoluta da vítima
de que havia uma força externa que causaria sua morte
e contra a qual não tinha como lutar.
Essa aparente falta de controle, afirmava Cannon,
resultava em uma resposta fisiológica intensa,
na qual os vasos sanguíneos se contraíam a tal ponto
que o volume sanguíneo caía de forma aguda,
a pressão sanguínea despencava,
o coração se extenuava
e a falta de transporte de oxigênio resultava em danos fulminantes aos órgãos.
Cannon acreditava que as mortes vudu
estavam limitadas a populações autóctones ou "primitivas".
Mas, ao longo dos anos, mostrou-se que esse tipo de morte também ocorre
em todo tipo de pessoas modernas.
Atualmente, a morte por luto tem sido observada em cônjuges e irmãos.
Corações partidos são mortais literal e figurativamente.
Essas associações são válidas até para animais.
Em um estudo fascinante em 1980, publicado no periódico "Science",
pesquisadores alimentaram coelhos em gaiolas com uma dieta rica em colesterol
para estudar seu efeito em doenças cardiovasculares.
Descobriram com espanto que alguns coelhos desenvolviam mais doenças do que outros,
mas não sabiam explicar por quê.
Os coelhos tinham dieta, ambiente e composição genética semelhantes.
Os pesquisadores acharam que podia ter algo a ver
com a frequência com que o técnico interagia com os coelhos.
Então repetiram o estudo,
dividindo os coelhos em dois grupos.
Os dois grupos recebiam uma dieta rica em colesterol.
Mas, em um grupo, os coelhos eram tirados de suas gaiolas
e lhes davam colo e carinho, além de conversarem e brincarem com eles,
enquanto, no outro grupo, os coelhos permaneciam nas gaiolas
e eram deixados sozinhos.
Após um ano, na autópsia,
os pesquisadores descobriram que os coelhos do primeiro grupo,
que receberam interação humana,
tinham 60% menos doenças da aorta do que os coelhos do outro grupo,
apesar dos níveis de colesterol, pressão arterial e frequência cardíaca similares.
Atualmente, os cuidados com o coração deixaram de ser uma área dos filósofos,
que refletem sobre o significado metafórico do coração,
e se tornaram a esfera de médicos como eu,
empregando tecnologias que, até mesmo um século atrás,
devido ao status elevado do coração na cultura humana,
eram consideradas tabu.
Nesse processo, o coração foi transformado
de objeto quase sobrenatural impregnado de metáforas e significados
a uma máquina que pode ser manipulada e controlada.
Mas esse é o elemento crucial:
percebemos agora que essas manipulações
devem ser acompanhadas pela atenção à vida emocional
que, por milhares de anos, acreditou-se que o coração controlava.
Considerem, por exemplo, o artigo "Lifestyle Heart Trial",
publicado no periódico britânico "The Lancet" em 1990.
Nele, 48 pacientes com doença coronária moderada ou grave
receberam aleatoriamente cuidados médicos tradicionais
ou um estilo de vida intensivo que incluía uma dieta vegetariana pobre em gorduras,
exercícios aeróbicos moderados,
apoio psicossocial em grupo
e orientação para controle do estresse.
Os pesquisadores descobriram que os pacientes submetidos àquele estilo de vida
tiveram redução de quase 5% das placas coronarianas.
Os pacientes do grupo de controle, porém,
apresentaram 5% a mais de placa coronariana após 1 ano
e 28% a mais após 5 anos.
Também apresentaram quase o dobro de eventos cardíacos,
como infartos, cirurgias de revascularização do miocárdio
e mortes por causas cardíacas.
E aqui temos um fato interessante:
alguns pacientes no grupo de controle adotaram planos de dietas e exercícios
que eram quase tão intensos quanto os do outro grupo.
Ainda assim, a doença cardíaca progrediu.
Só dieta e exercícios físicos não foram o suficiente para o recuo da doença.
No acompanhamento após um ano e após cinco anos,
o controle do estresse estava mais estreitamente ligado
com o recuo da doença coronariana
do que o exercício físico.
Sem dúvida alguma, esse e outros estudos semelhantes são pequenos
e, é claro, correlação não prova causalidade.
Certamente, é possível que o estresse leve a hábitos pouco saudáveis
e que essa seja a verdadeira razão para o maior risco cardiovascular.
Mas, assim como na associação entre o fumo e o câncer de pulmão,
quando tantos estudos mostram a mesma coisa,
e quando há mecanismos para explicar uma relação de causalidade,
parece arbitrário negar que ela provavelmente exista.
O que muitos médicos concluíram é o que eu, também, descobri
em quase duas décadas de trabalho como cardiologista:
há uma intersecção do coração emocional com sua contraparte biológica
de formas surpreendentes e misteriosas.
Não obstante, a medicina atual continua conceitualizando o coração como máquina.
Essa definição já gerou grandes benefícios.
A cardiologia, meu campo,
é sem dúvida uma das maiores histórias de sucesso científico
dos últimos 100 anos.
Stents, marca-passos, desfibriladores, revascularização do miocárdio,
transplantes cardíacos,
tudo isso foi desenvolvido ou inventado após a Segunda Guerra Mundial.
Entretanto, é possível
que estejamos nos aproximando dos limites do que a medicina científica possa fazer
para combater as doenças cardíacas.
De fato, a taxa de queda da mortalidade cardiovascular
diminuiu consideravelmente na última década.
Precisaremos adotar um novo paradigma
para continuarmos a fazer o tipo de progresso ao qual nos acostumamos.
Nesse paradigma, fatores psicossociais precisarão ser centrais
no modo de pensarmos sobre problemas cardíacos.
Isso será uma tarefa difícil
e ainda é uma esfera pouco explorada.
A Associação Americana do Coração continua não listando o estresse emocional
como um fator modificável de risco decisivo para doenças cardíacas,
talvez em parte porque seja muito mais fácil diminuir o colesterol no sangue
do que as interferências emocionais ou sociais.
Talvez seja melhor
reconhecermos que, quando falamos em "coração partido",
às vezes nos referimos a um coração partido de verdade.
Precisamos, sim, prestar mais atenção ao poder e à importância das emoções
ao cuidarmos do nosso coração.
Eu descobri que o estresse emocional
é muitas vezes questão de vida ou morte.
Obrigado.
(Aplausos)
Niciun alt organ,
poate niciun alt obiect existent,
nu este atât de încărcat de metafore și sensuri ca inima umană.
De-a lungul istoriei,
inima a fost un simbol al vieții noastre emoționale.
A fost considerat de mulți ca fiind lăcașul sufletului,
depozitarul emoțiilor.
Însuși cuvântul „emoție” provine în parte de la verbul francez „émouvoir”,
care înseamnă „a agita”.
Și poate că este logic ca emoțiile să fie legate de un organ
caracterizat prin mișcarea sa agitată.
Dar ce este această legătură?
Este reală sau doar metaforică?
Ca specialist în inimă,
mă aflu azi aici ca să vă spun că această legătură este foarte reală.
Emoțiile, veți afla,
pot avea și chiar au un efect fizic direct asupra inimii umane.
Dar înainte de a aprofunda asta,
haideți să vorbim un pic despre inima metaforică.
Simbolismul inimii emoționale dăinuie chiar și azi.
Dacă întrebăm oamenii ce imagine asociază cel mai mult cu iubirea,
mai mult ca sigur inima de Sf Valentin va fi în capul listei.
Forma inimii, numită cardioidă,
este un lucru comun.
Se găsește în frunzele, florile și semințele multor plante,
inclusiv în silphium,
care se folosea pentru contracepție în Evul Mediu
și poate că acesta este motivul pentru care inima a fost asociată
cu sexul și iubirea romantică.
Oricare ar fi motivul,
inima a început să apară în picturile cu îndrăgostiți în secolul al XIII-lea.
Cu timpul, picturile au ajuns să fie colorate în roșu,
culoarea sângelui,
un simbol al pasiunii.
În Biserica Catolică Romană,
forma inimii a devenit cunoscută ca Inima Sacră a lui Iisus.
Împodobită cu spini și emițând lumină eterică,
a devenit însemnul iubirii monastice.
Asocierea dintre inimă și iubire a rezistat modernității.
Când Barney Clark, un dentist pensionar cu insuficiență cardiacă în fază terminală
a primit prima inimă artificială permanentă în Utah în 1982,
soția lui de 39 de ani i-ar fi întrebat pe doctori:
„Va mai putea să mă iubească?”
Astăzi, știm că inima nu e sursa iubirii
sau a altor emoții, ca atare;
anticii s-au înșelat.
Și totuși, din ce în ce mai mult, am ajuns să înțelegem
că legătura dintre inimă și emoții este una profund intimă.
Inima poate că nu stă la baza sentimentelor noastre,
dar este foarte sensibilă la ele.
Într-un fel, o înregistrare a vieții noastre emoționale
este înscrisă în inimile noastre.
Teama și durerea, de exemplu, pot duce la răni cardiace profunde.
Nervii ce controlează procese inconștiente precum bătaia inimii
pot simți disconfort
și pot duce la un răspuns maladaptativ de tipul luptă-sau-fugi,
care determină vasele să se contracte,
inima s-o ia la goană
și presiunea sanguină să crească,
ducând la deteriorarea acestora.
Cu alte cuvinte,
este tot mai clar
că inimile noastre sunt extraordinar de sensibile la sistemul emoțional,
la inima metaforică, dacă vreți.
Există o boală de inimă recunoscută pentru prima oară acum 20 de ani
numită „cardiomiopatie takotsubo” sau „sindromul inimii frânte”,
în care inima slăbește brusc ca răspuns la stres intens sau la durere,
cum ar fi după o despărțire romantică sau moartea cuiva drag.
După cum se vede din aceste fotografii, inima îndurerată din mijloc
arată foarte diferit de inima normală din stânga.
Pare năucită
și se umflă frecvent luând forma distinctă a unui takotsubo,
cel din dreapta,
un vas japonez cu baza largă și gâtul subțire.
Nu știm exact de ce se întâmplă asta,
și sindromul dispare de obicei în câteva săptămâni.
Totuși, în perioada acută,
poate cauza insuficiență cardiacă,
aritmie ce pune viața în pericol,
și chiar moarte.
De exemplu, soțul unei paciente în vârstă
a murit recent.
Ea a fost tristă, desigur, dar a acceptat.
Poate chiar s-a simțit ușurată.
Fusese o boală foarte lungă; el avusese demență.
Dar la o săptămână după înmormântare, ea s-a uitat la fotografia lui
și i-au dat lacrimile.
Apoi i-a apărut o durere în piept, și odată cu ea, respirație dificilă,
venele gâtului s-au dilatat, fruntea i-a transpirat,
și gâfâia vizibil când stătea pe scaun,
toate fiind semne de insuficiență cardiacă.
A fost internată în spital,
unde ultrasunetele au confirmat ceea ce noi suspectam deja:
inima ei slăbise la mai puțin de jumătate din capacitatea normală
și se umflase luând forma unui takosubo.
Dar celelalte teste nu erau rele,
nu era niciun semn de artere înfundate.
După două săptămâni, starea ei emoțională a revenit la normal
și, ultrasunetele au confirmat,
la fel și inima ei.
Cardiomiopatia Takotsubo a fost asociată cu multe situații de stres,
inclusiv vorbitul în public...
(Râsete)
(Aplauze)
dispute casnice, pierderi la jocuri de noroc,
chiar și o petrecere surpriză pentru ziua de naștere.
(Râsete)
A fost chiar asociată cu răsturnări sociale de situație,
cum ar fi după un dezastru natural.
De exemplu, în 2004,
un mare cutremur a devastat un district din cea mai mare insulă a Japoniei.
Peste 60 de oameni au fost uciși și mii de oameni au fost răniți.
Pe fondul acestei catastrofe,
cercetătorii au constatat că incidența cardiomiopatiei takotsubo
a crescut de 24 de ori la o lună după cutremur,
comparativ cu o perioadă similară din anul precedent.
Rezidența acestor cazuri
era corelată cu intensitatea seismului.
În aproape fiecare caz, pacienții trăiau lângă epicentru.
Interesant, cardiomiopatia takotsubo s-a observat și după un eveniment fericit,
dar inima pare să reacționeze diferit,
umflându-se în zona mediană, de exemplu, și nu în lateral.
Motivul pentru care stimuli emoționali diferiți
conduc la modificări cardiace diferite rămâne un mister.
Dar astăzi, poate ca o odă dedicată filozofilor antici,
putem spune că deși emoțiile nu sunt conținute în interiorul inimii,
inima emoțională și cea biologică
se suprapun,
în moduri surprinzătoare și misterioase.
Sindromuri cardiace, inclusiv moartea subită,
au fost raportate de mult timp la indivizi cu tulburări emoționale puternice
sau zbucium în inimile lor metaforice.
În 1942,
fiziologul Walter Cannon de la Harvard a publicat lucrarea „Moartea vodoo”,
în care a descris cazuri de moarte din cauza fricii
în cazul oamenilor care credeau că au fost blestemați,
de exemplu de un doctor vrăjitor sau fiindcă au mâncat un fruct interzis.
În multe cazuri, victima, fără speranță, cade și moare pe loc.
Ce au avut în comun aceste morți a fost credința absolută a victimei
într-o forță externă care le poate cauza decesul,
și împotriva căreia nu aveau puterea să lupte.
Această percepție a lipsei de control, a afirmat cu tărie Cannon,
a rezultat într-un răspuns psihologic necruțător,
în care vasele sanguine s-au contractat în așa măsură
încât volumul sângelui a scăzut brusc,
presiunea sanguină a scăzut,
inima a slăbit acut,
producând o afectare majoră a organelor ca urmare a lipsei de oxigen.
Cannon credea că morțile vodoo
erau limitate la indigeni sau oameni „primitivi”.
Dar în timp, acest tip de moarte s-a constatat că a apărut
și la tot felul de oameni moderni.
Astăzi, moartea din cauza durerii a fost observată la soți și frați.
Inimile frânte sunt literal și figurativ mortale.
Aceste asocieri sunt valabile și la animale.
Într-un studiu fascinant din 1980 publicat în revista „Știința”,
cercetătorii au hrănit iepurii din cuști cu o dietă bogată în colesterol
pentru a-i studia efectele asupra bolii cardiovasculare.
Surprinzător, au observat că unii iepuri au dezvoltat boala mai mult decât ceilalți
dar nu au putut explica de ce.
Iepurii aveau diete similare, același mediu și același material genetic.
Ei credeau că putea fi ceva
legat de frecvența cu care tehnicianul interacționa cu iepurii.
Așa că au repetat studiul,
separând iepurii în două grupuri.
Ambele grupuri au primit o dietă bogată în colesterol.
Dar într-un grup, iepurii erau scoși din cuștile lor,
ținuți în brațe, mângâiați, li se vorbea,
iar în celălalt grup, iepurii rămâneau în cuștile lor
și erau lăsați singuri.
După un an, la autopsie,
cercetătorii au constatat că iepurii din primul grup,
care au interacționat cu oamenii,
au avut cu 60% mai puține boli aortice decât iepurii din celălalt grup,
deși aveau nivelul colesterolului similar, presiune sanguină și puls similare.
Astăzi, grija față de inimă a devenit mai puțin domeniul filozofilor,
care sunt preocupați de sensurile metaforice ale inimii,
și mai mult domeniul doctorilor ca mine,
înarmați cu tehnologii care acum un secol,
din cauza statutului exaltat al inimii în cultura umană,
erau considerate tabu.
În acest proces, inima a fost transformată
dintr-un obiect aproape supranatural plin de metaforă și sens,
într-o mașinărie ce poate fi manipulată și controlată.
Dar aici e punctul cheie:
aceste manipulări, înțelegem acum,
trebuie să fie însoțite de atenția la viața emoțională
pe care inima, de mii de ani, se consideră că o conține.
Gândiți-vă, de exemplu, la programul „Stil de viață sănătos”,
publicat în ziarul britanic „The Lancet” în 1990.
48 de pacienți cu boli coronariene moderate sau severe
au fost repartizați aleatoriu unui grup cu program obișnuit de îngrijire
sau cu un stil de viață intens ce includea o dietă vegetariană săracă în grăsimi,
exerciții fizice moderate,
consiliere psihologică de grup
și sfaturi de gestionare a stresului.
Cercetătorii au constatat că pacienții cu stil de viață intens
au avut o reducere cu aproape 5% a plăcii coronariene.
Pacienții controlați, pe de altă parte,
au avut cu 5% mai multă placă coronariană la un an
și 28% mai mult la cinci ani.
De asemenea, li s-a dublat rata evenimentelor cardiace,
ca atac de cord, operație de bypass coronarian
și moarte de natură cardiacă.
Iată un fapt interesant:
unii pacienți din grupul de control au adoptat o dietă și un plan de exerciții
care erau aproape la fel de intense ca ale grupului cu stil de viață intensiv.
Dar afecțiunile lor cardiace tot au progresat.
Doar dieta și exercițiile nu erau de ajuns să faciliteze regresia bolii coronariene.
Atât la un an cât și la cinci ani,
gestionarea stresului era corelată mai puternic
cu reversarea bolii coronariene
decât exercițiile.
Nu e niciun dubiu că acest studiu și altele similare sunt mici,
și, desigur, corelația nu înseamnă cauzalitate.
Cu siguranță e posibil ca stresul să conducă la obiceiuri nesănătoase,
iar acesta este adevăratul motiv al creșterii riscului cardiovascular.
Dar la fel ca asocierea fumatului cu cancerul de plămâni,
când atât de multe studii arată același lucru,
și când există mecanisme de a explica o legătură de cauzalitate,
pare un capriciu să negi că probabil exista una.
Ceea ce mulți doctori au concluzionat este ceea ce și eu am învățat
în cei aproape 20 de ani ca specialist cardiolog:
inima emoțională se intersectează cu contrapartea ei biologică
în moduri surprinzătoare și misterioase.
Și totuși, astăzi medicina continuă să conceptualizeze inima ca o mașinărie.
Această conceptualizare a avut mari beneficii.
Cardiologia, domeniul meu,
este indubitabil una dintre poveștile cele mai de succes
ale ultimilor 100 de ani.
Stenturi, pacemakers, defibrilatoare, operația de bypass coronarian,
transplantul de inimă,
toate au fost dezvoltate sau inventate după Cel de-Al Doilea Război Mondial
Totuși, este posibil
să ne apropiem de limitele a ceea ce medicina științifică poate face
pentru a combate bolile de inimă.
Într-adevăr, rata declinului mortalității cardiovasculare
a slăbit semnificativ în ultimul deceniu.
Vom avea nevoie să trecem la o nouă paradigmă
pentru a continua să facem progresul cu care ne-am obișnuit.
În această paradigmă factorii psihosociali vor trebui să fie în fața și în centrul
modului în care abordăm problemele inimii.
O să fie o bătălie complexă,
și rămâne un domeniu care este în mare măsură neexplorat.
Asociația Americană a Inimii încă nu consideră stresul emoțional
ca factor de risc modificator pentru bolile de inimă,
poate în parte deoarece colesterolul este mult mai ușor de redus
decât perturbarea emoțională și socială.
Există poate un mod mai bun,
dacă recunoaștem că, atunci când spunem „o inimă frântă”,
uneori chiar vorbim despre o adevărată inimă frântă.
Trebuie, trebuie să fim mult mai atenți la puterea și importanța emoțiilor
când avem grijă de inima noastră.
Am învățat că stresul emoțional
este adesea o chestiune de viață și de moarte.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)
Ни один орган,
возможно, ни один объект в человеческой жизни
так не пропитан образами и значением, как человеческое сердце.
На протяжении всей истории
сердце являлось символом нашей эмоциональной жизни.
Многие считали его местом обитания души,
хранилищем эмоций.
Само слово «эмоция» происходит отчасти от французского глагола «émouvoir»,
означающего «волновать».
Пожалуй, вполне естественно то, что эмоции связывают с органом,
характеризующимся своими волнующимися движениями.
Но что это за связь?
Она настоящая или чисто символическая?
Как врач-кардиолог
я пришёл сюда, чтобы поведать вам — эта связь на самом деле существует.
Вы узнаете, что эмоции
могут иметь и имеют прямое физическое воздействие на человеческое сердце.
Но перед этим
давайте поговорим об образе сердца.
Символика чувственного сердца продолжается и по сей день.
Если мы спросим людей, какой образ они больше всего ассоциируют с любовью,
без сомнения, первой в списке будет валентинка.
Форма сердца, так называемая кардиоида,
очень распространена в природе.
Её можно заметить в листьях, цветах и семенах многих растений,
включая растение сильфий,
которое применялось в Средние века в качестве контрацептива.
и, возможно, из-за которого сердце стало ассоциироваться
с сексом и романтической любовью.
Какой бы ни была причина,
в XIII веке сердце стало появляться на картинах, изображающих влюблённых.
По прошествии времени картины стали окрашивать в красный цвет,
цвет крови,
символ страсти.
В Римско-католической церкви
форма сердца приобрела известность как Пресвятое Сердце Иисуса.
Украшенное шипами и источающее неземной свет,
оно стало эмблемой монашеской любви.
Связь между сердцем и любовью выдержало проверку временем.
Когда Барни Кларку, дантисту на пенсии, с высшей стадией сердечной недостаточности
в 1982 году в Юте пересадили первое постоянное искусственное сердце,
его жена, прожившая с ним 39 лет в браке, как говорят, спросила врачей:
«Сможет ли он всё так же любить меня?»
Сегодня мы знаем, что сердце не является источником любви
или каких-либо других эмоций само по себе,
люди в древности ошибались.
И всё же, всё больше и больше мы отмечаем тот факт,
что связь между сердцем и эмоциями в высшей степени близкая.
Пускай сердце и не рождает чувства,
оно всё равно очень восприимчиво к ним.
В некотором роде пережитые вами эмоции
оставляют след в ваших сердцах.
Например, страх и печаль могут вызвать серьёзные повреждения миокарда.
Нервная система, контролирующая такие непроизвольные процессы, как сердцебиение,
может заметить напряжение
и спровоцировать неадекватный ответ, так называемый механизм «бей или беги»,
который, в свою очередь, провоцирует сужение кровеносных сосудов,
ускорение сердцебиения
и повышение кровяного давления,
провоцируя опасные последствия.
Другими словами,
становится всё очевиднее,
что наши сердца в высшей степени чувствительны к нашим эмоциям
или к нашему образному сердцу, если так можно выразиться.
Около двух десятков лет назад впервые было обнаружено сердечное заболевание,
названное «кардиомиопатией Такоцубо», оно же — синдром разбитого сердца,
при котором сердце резко ослабевает в ответ на сильный стресс или печаль,
например, после разрыва близких отношений или смерти любимого человека.
Как показано на этих изображениях, страдающее сердце в центре
очень отличается от нормального сердца слева.
Оно выглядит ишемизированным
и часто расширяется, принимая характерную форму Такоцубо,
показанного справа, —
японского горшка с широкой основой и зауженным горлышком.
Мы точно не знаем, почему так происходит,
а синдром обычно проходит в течение нескольких недель.
Однако в острой степени
он может послужить причиной сердечной недостаточности,
опасной для жизни аритмии,
даже смерти.
Например, супруг одной моей пациентки преклонного возраста
недавно скончался.
Конечно, она горевала, но мирилась с потерей.
Возможно, даже испытала облегчение.
У него была затяжная болезнь, старческое слабоумие.
Однако через неделю после похорон, она посмотрела на его фотографию
и расплакалась.
После этого у неё появилась боль в груди и вместе с ней — одышка,
набухшие вены на шее, испарина на лбу,
затруднённое дыхание; она просто сидела в кресле,
проявляя симптомы сердечной недостаточности.
Она была госпитализирована,
и после УЗИ наши предположения подтвердились:
её сердце ослабло вдвое по сравнению с обычным его состоянием
и расширилось, приняв характерные очертания Такотцубо.
Но другие исследования не выявили у неё патологий,
никаких признаков закупоренных артерий.
Две недели спустя её эмоциональное состояние вернулось в норму
и, по данным УЗИ,
её сердце тоже.
Синдром Такоцубо провоцируется многими стрессовыми ситуациями,
включая публичные выступления,
(Смех)
(Аплодисменты)
домашние конфликты, игровые проигрыши
и даже сюрприз-вечеринки в день рождения.
(Смех)
Этот синдром даже связывают с масштабными социальными потрясениями,
такими как стихийное бедствие.
К примеру, в 2004 году
сильное землетрясение разрушило целый район на крупнейшем острове Японии.
Более 60 человек погибло и тысячи пострадали.
Вслед за катастрофой
исследователи обнаружили, что случаи возникновения кардиомиопатии Такоцубо
в этом районе увеличились в 24 раза в течение месяца после землетрясения,
по сравнению с тем же периодом времени годом раньше.
Области возникновения данных случаев
напрямую связаны с интенсивностью толчков.
Почти в каждом случае пациенты жили в непосредственной близости к эпицентру.
Примечательно, что кардиомиопатия Такоцубо наблюдалась и после счастливых событий,
однако в этот раз сердце реагировало по-другому,
увеличиваясь в средней, а не в верхней части.
Почему разные эмоциональные провоцирующие факторы приводят к разным изменениям
остаётся загадкой.
Сегодня, возможно, в качестве оды нашим древним философам
мы можем сказать, что даже если эмоции и не заключены внутри наших сердец,
образное эмоциональное сердце тесно связано
со своим биологическим двойником
весьма удивительным и загадочным образом.
Сердечные синдромы, включая повлекшие внезапную смерть,
давно обнаружены у людей, испытывающих сильное эмоциональное беспокойство
или смятение в своих образных сердцах.
В 1942 году
гарвардский физиолог Вальтер Кэнон опубликовал статью «Смерть Вуду»,
в которой он описал случаи смерти от испуга
среди людей, считавших, что они были прокляты,
например, доктором-колдуном или же вследствие поедания запрещённого фрукта.
Во многих случаях отчаявшаяся жертва замертво падала на месте.
Во всех этих случаях жертвы безоговорочно верили
в существование внешней силы, способной привести к их кончине,
и против которой они были бессильны сопротивляться.
Это кажущееся отсутствие контроля, предполагал Канон,
приводило к явной физиологической реакции,
при которой кровеносные сосуды сжимались до такой степени,
что объём циркулирующей крови существенно снижался,
кровяное давление быстро падало,
работа сердца существенно ослабевала,
что приводило к тяжёлому повреждению органа из-за недостатка кислорода.
Канон считал, что смерти Вуду
ограничивались только аборигенами и «первобытными» людьми.
Однако за годы наблюдений подобный тип смертей был обнаружен
во всех типажах современных людей.
Сегодня случаи смертей от печали случаются среди супругов и родственников.
Разбитые сердца, выражаясь буквально и фигурально, смертоносны.
Эти взаимосвязи актуальны даже у животных.
В интереснейшем исследовании 1980 года, опубликованном в журнале «Наука»,
исследователи перевели кроликов в клетках на высокохолестериновую диету
для изучения её влияния на сердечно-сосудистые заболевания.
К их удивлению, они обнаружили, что некоторые кролики
заболевали намного больше других, но учёные не могли объяснить почему.
У кроликов были схожая диета, обстановка и генетические характеристики.
Они предположили, что это может быть связано с тем,
насколько часто тот или иной специалист взаимодействовал с кроликами.
Они решили повторить опыт,
разделив кроликов на две группы.
Обе группы были на диете с повышенным содержанием холестерина.
Однако в одной группе кролики содержались вне клеток —
их гладили, с ними разговаривали, играли,
вторая группа кроликов оставалась в клетке
и жила сама по себе.
Через год на вскрытии
было обнаружено, что у кроликов из первой группы,
получавшей человеческое внимание,
было на 60% меньше артериальных заболеваний, чем у кроликов из второй,
несмотря на схожие уровень холестерина, кровяное давление и сердечный ритм.
Сегодня уход за сердцем перестал быть сферой деятельности философов,
которые сосредотачивали своё внимание на его образах,
и является прерогативой таких врачей, как я,
имеющих в своём распоряжении такие технологии, которые ещё век назад,
в связи с возвышенным статусом сердца в человеческой культуре,
считались табу.
Со временем сердце преобразовалось
из почти сверхъестественной сущности, пропитанной образами и тайным смыслом,
в механизм, на который можно воздействовать и контролировать.
Но самое важное состоит в следующем:
эти воздействия, как мы уже с вами понимаем,
должны сопровождаться вниманием к нашей эмоциональной жизни,
которая, по тысячелетним преданиям, содержится в наших сердцах.
Рассмотрим, например, исследование «Образ жизни и сердце»,
опубликованное в британском журнале «Скальпель» в 1990 году.
48 пациентам со средней и высокой степенью ишемической болезни сердца
было в случайном порядке прописано стандартное лечение
или же улучшенный образ жизни с вегетарианской низкожировой диетой,
умеренной аэробной нагрузкой,
социально-психологической помощью
и консультациями по управлению стрессом.
Исследователи обнаружили, что у пациентов, ведущих здоровый образ жизни,
наблюдалось снижение количества коронарных бляшек на 5%.
У пациентов в контрольной группе, напротив,
обнаружили на 5% больше коронарных бляшек спустя один год
и на 28% больше через пять лет.
Также у них почти удвоилось число сердечно-сосудистых инцидентов,
среди которых были сердечные приступы, аорто-коронарное шунтирование
и смерти от кардиологических заболеваний.
Приведу один интересный факт:
некоторые пациенты в контрольной группе следовали диете и плану упражнений,
которые были также интенсивны, как и в группе с улучшенным образом жизни.
Но их сердечные болезни продолжали прогрессировать.
Диета и упражнения недостаточны для снижения сердечных заболеваний.
Контрольные исследования через год и через пять лет показали,
что умение справляться со стрессом имело бóльшую взаимосвязь
с лечением сердечно-сосудистых заболеваний,
нежели упражнения.
Без сомнения, это и подобные исследования незначительны,
и, конечно, взаимосвязь не подтверждает причинно-следственную связь.
Вполне возможно, что стресс ведёт к появлению вредных привычек,
становясь реальной причиной повышенного сердечно-сосудистого риска.
Однако, как и в случае со связью между курением и раком лёгких,
когда многие исследования показывают один и тот же результат
и когда есть алгоритмы, объясняющие причинно-следственную связь,
будет странным отрицать, что подобная связь всё же существует.
Многие специалисты, включая меня
с почти 20-летним опытом работы кардиохирургом,
пришли к заключению,
что эмоциональное образное сердце тесно пересекается с его биологическим аналогом
удивительным и загадочным образом.
Однако медицина сегодня продолжает представлять сердце как механизм.
Эта концепция принесла огромные выгоды.
Кардиология, моя область деятельности,
без сомнения, одна из величайших историй успеха в области науки
за последние 100 лет.
Cтенты, кардиостимуляторы, дефибрилляторы, аорто-коронарное шунтирование,
трансплантация сердца —
всё это было открыто или изобретено после Второй мировой войны.
Однако вполне вероятно,
что мы уже приближаемся к ограничениям научной медицины
в борьбе с болезнями сердца.
Безусловно, скорость падения смертности от сердечно-сосудистых заболеваний
значительно замедлилась за последнее десятилетие.
Мы должны перейти к новой парадигме
для поддержания уровня того прогресса, к которому мы привыкли.
В этой парадигме социально-психологические факторы должны быть основными и главными,
когда дело касается проблем с сердцем.
Это будет трудной задачей,
и эта область по большому счёту остаётся неизведанной.
Американская ассоциация кардиологов всё ещё не признаёт эмоциональный стресс
в качестве ключевого и устранимого фактора риска сердечных заболеваний,
возможно, отчасти оттого, что проще снизить уровень холестерина в крови,
чем эмоциональные и социальные нарушения.
Возможно, есть более правильный путь,
если мы осознаем, что, говоря «разбитое сердце»,
мы на самом деле иногда говорим о по-настоящему разбитом сердце.
Мы должны обращать больше внимания на силу и важность эмоций
при заботе о здоровье наших сердец.
Эмоциональный стресс, как мне удалось выявить,
часто является вопросом жизни и смерти.
Спасибо.
(Аплодисменты)
ไม่มีอวัยวะอื่นใด
อาจเป็นไปได้ว่าไม่มีวัตถุอื่นใด ในชีวิตมนุษย์
ที่ชุ่มฉ่ำไปด้วยอุปมาอุปมัยและความหมาย เท่าเทียมกับหัวใจมนุษย์
ต่อเนื่องมาตลอดประวัติศาสตร์
หัวใจเป็นสัญลักษณ์ของชีวิตด้านอารมณ์ของเรา
ผู้คนจำนวนมากพิจารณาเห็นว่า หัวใจเป็นที่อยู่ของวิญญาณ
เป็นคลังอารมณ์ความรู้สึก
คำว่า “อารมณ์" (emotion) มีรากคำส่วนหนึ่ง มาจากคำกริยาภาษาฝรั่งเศส “emouvoir”
แปลว่า “แหย่ กระตุ้น”
และบางทีก็สมเหตุสมผลที่ว่า อารมณ์น่าจะเชื่อมต่อกับอวัยวะหนึ่ง
ซึ่งมีลักษณะพิเศษจากการเคลื่อนไหว ที่ไม่หยุดนิ่งของมัน
แต่อะไรคือการเชื่อมต่อนี้หรือ
มีสิ่งที่เชื่อมต่อจริง ๆ หรือเป็นเพียงแค่การเปรียบเทียบ
ในฐานะที่เป็นผู้เชี่ยวชาญด้านหัวใจ
ผมมาที่นี่ในวันนี้เพื่อบอกคุณว่า การเชื่อมต่อที่ว่านี้มีอยู่จริง
อารมณ์ซึ่งคุณจะได้เรียนรู้
สามารถและมีผลกระทบทางกายภาพ โดยตรงต่อหัวใจของมนุษย์
แต่ก่อนที่เราจะไปถึงเรื่องนี้
เรามาคุยกันเล็กน้อย เกี่ยวกับหัวใจในเชิงอุปมาอุปไมย
ความหมายเชิงสัญลักษณ์ของหัวใจ ยังคงอยู่จนถึงทุกวันนี้
ถ้าเราถามผู้คนว่าภาพใด ที่พวกเขาเห็นว่าสัมพันธ์กับความรัก
ไม่ต้องสงสัยเลยว่าหัวใจวาเลนไทน์ น่าจะมาเป็นอันดับแรก
รูปหัวใจที่เรียกกันว่า คาร์ดิออยด์ (cardioid)
พบได้ทั่วไปตามธรรมชาติ
พบได้ในใบไม้ ดอกไม้และเมล็ดของพืชหลายชนิด
รวมทั้งดอกซิลเฟียม (silphium)
ซึ่งถูกนำมาใช้เพื่อการคุมกำเนิดในยุคกลาง
และบางที่น่าจะเป็นเหตุผลว่า ทำไมรูปหัวใจจึงถูกนำมาสัมพันธ์
กับเพศสัมพันธ์และความรักเชิงโรแมนติก
ไม่ว่าจะเป็นเหตุผลใดก็ตาม
รูปหัวใจเริ่มปรากฎในภาพวาดของคู่รัก ในศตวรรษที่ 13
เมื่อเวลาผ่านไปภาพหัวใจเหล่านั้นเริ่มเป็นสีแดง
เป็นสีของเลือด
เป็นสัญลักษณ์ของความหลงใหล
ในโบสถ์โรมันคาทอลิก
รูปหัวใจเริ่มเป็นที่รู้จักว่าเป็น หัวใจที่ศักดิ์สิทธิ์ของพระเยซูคริสต์
ถูกประดับตกแต่งด้วยหนาม และทอแสงสีละเอียดอ่อน
รูปหัวใจกลายเป็นเครื่องหมาย ของความรักที่มีต่อศาสนา
ความสัมพันธ์ระหว่างหัวใจและความรักนี้ คงอยู่เหนือความทันสมัย
เมื่ออดีตทันตแพทย์บาร์นี คลาร์ก (Barney Clark) ผู้ป่วยด้วยโรคหัวใจล้มเหลวระยะสุดท้าย
ได้รับหัวใจเทียมถาวรเป็นคนแรก ในรัฐยูทาห์ในปี ค.ศ 1982
ภริยาของเขาวัย 39 ปีซักถามแพทย์ว่า
“เขาจะยังคงรักฉันไหมคะ”
ในปัจจุบัน เรารู้ว่าหัวใจนั้น ไม่ได้เป็นแหล่งกำเนิดของความรัก
หรืออารมณ์อื่นใดก็็ตาม
คนสมัยก่อนเข้าใจผิด
แต่แล้ว เราก็มาเข้าใจเพิ่มมากขึ้นเรื่อยๆว่า
ความสัมพันธ์ระหว่างหัวใจและอารมณ์ เป็นความสัมพันธ์อย่างลึกซึ้ง
หัวใจอาจไม่ใช่ต้นกำเนิดของความรู้สึกของเรา
แต่มีการตอบสนองอย่างมากต่อความรู้สึกเหล่านั้น
ในแง่หนึ่ง ข้อมูลความรู้สึกของเรานั้น
ถูกเขียนไว้ในหัวใจของเรา
ตัวอย่างเช่นความกลัวและความเศร้า สามารถก่อให้เกิดอาการบาดเจ็บเบื้องต้นของหัวใจได้
เส้นประสาทซึ่งควบคุมกระบวนการทำงาน เหนือจิตใต้สำนึกต่าง ๆ เช่น การเต้นของหัวใจ
สามารถรู้สึกถึงความเศร้า
และกระตุ้นปฏิกิริยาตอบสนองสถานการณ์กดดัน
ที่จะไปกระตุ้นหลอดเลือดให้หดตัว
ทำให้หัวใจเต้นเร็วขึ้น
และความดันโลหิตขึ้นสูง
มีผลให้เกิดความเสียหาย
พูดอีกอย่างหนึ่งคือ
ยิ่งชัดเจนขึ้นเรื่อยๆว่า
หัวใจของเรานั้นอ่อนไวเป็นพิเศษ ต่อระบบทางอารมณ์ของเรา
จะบอกว่าอ่อนไหวต่อหัวใจที่เรานึกถึงก็ได้
มีความผิดปกติทางหัวใจที่เป็นที่รู้จักเป็นครั้งแรก เมื่อราวสองทศวรรษที่แล้ว
ที่เรียกกันว่า “ takotsubo cardiomyopathy ” หรือ “ อาการหัวใจสลาย ”
เมื่อหัวใจไม่ตอบสนองต่อความเครียด หรือความโศกเศร้าที่รุนแรง
อย่างเช่นหลังจากการเลิกรา หรือการตายของคนที่เรารัก
อย่างที่ภาพเหล่านี้แสดงให้เห็น หัวใจเศร้าสร้อยที่อยู่ตรงกลาง
ดูจะแตกต่างอย่างมาก จากหัวใจปกติที่อยู่ทางซ้ายมือ
มันหดตัวลง
และค่อยๆพองออก เป็นรูปหม้อ takotsubo อย่างชัดเจน
ที่แสดงอยู่ทางขวามือ
หม้อญี่ปุ่นที่มีฐานกว้างและคอขวดแคบ
เราไม่ทราบแน่ชัดว่าทำไมอาการนี้จึงเกิดขึ้น
และอาการที่ว่านี้มักจะหายไปภายในไม่กี่สัปดาห์
อย่างไรก็ตาม ในระยะอาการขั้นรุนแรง
มันสามารถเป็นสาเหตุของโรคหัวใจล้มเหลว
อาการหัวใจเต้นผิดจังหวะ ที่เป็นอันตรายต่อชีวิต
และอาจถึงตายได้
ตัวอย่างเช่น สามีของคนไข้สูงอายุของผม
ได้จากไปเมื่อไม่นานมานี้
แน่นอนครับ เธอโศกเศร้าเสียใจแต่ก็ทำใจได้
เธออาจจะรู้สึกโล่งใจขึ้นมานิดหน่อย
มันเป็นการเจ็บป่วยที่ยาวนานมาก เขาเป็นโรคภาวะสมองเสื่อม
แต่หนึ่งสัปดาห์หลังจากงานศพ เธอมองดูภาพของเขา
และน้ำตาก็ไหลอาบหน้า
แล้วก็เกิดอาการเจ็บหน้าอก และพร้อมกันนั้นก็มีอาการหายใจขัด
เส้นเลือดดำที่คอโป่งขยายออกมา เหงื่อท่วม
อาการเหนื่อยหอบที่เห็นได้ชัดเจน ขณะที่เธอกำลังนั่งลงบนเก้าอี้
ทั้งหมดเป็นสัญญาณของภาวะหัวใจล้มเหลว
เธอถูกส่งเข้าโรงพยาบาล
ที่ผลอัลตราซาวด์ยืนยัน ตามที่เราสงสัยอยู่แล้วว่า
หัวใจของเธอหดน้อยกว่าครึ่ง ของขนาดตามปกติของมัน
และได้โป่งพองออกเป็นรูปหม้อ takotsubo
แต่การทดสอบอื่นๆก็ไม่มีอะไรผิดปกติ
ไม่มีอาการของเส้นเลือดอุดตันที่ไหนเลย
สองสัปดาห์หลังจากนั้น สภาพอารมณ์ของเธอก็คืนสู่ปกติ
ยืนยันด้วยผลอัลตราซาวด์
หัวใจเธอก็เป็นปกติเหมือนกัน
อาการหัวใจสลาย ถูกนำมาสัมพันธ์กับสถานการณ์กดดันมากมาย
รวมทั้งการพูดในที่สาธารณะ
(เสียงหัวเราะ)
(เสียงปรบมือ)
การทะเลาะเบาะแว้งในครอบครัว การเสียพนัน
แม้กระทั่งการฉลองวันเกิดที่เจ้าตัวไม่รู้มาก่อน
(เสียงหัวเราะ)
แม้กระทั่งถูกนำไปสัมพันธ์ กับการเปลี่ยนแปลงทางสังคมในวงกว้าง
เช่น หลังจากความหายนะทางธรรมชาติ
ตัวอย่างเช่น ในปี ค.ศ 2004
แผ่นดินไหวครั้งใหญ่ได้ทำลายล้างตำบลหนึ่ง บนเกาะที่ใหญ่ที่สุดในประเทศญี่ปุ่น
มากกว่า 60 คนเสียชีวิตและหลายพันคนบาดเจ็บ
เมื่อติดตามความหายนะในเรื่องนี้
นักวิจัยได้พบว่าผลจากอาการหัวใจสลาย
ได้เพิ่มสูงขึ้น 24 เท่า ในตำบนนั้น หนึ่งเดือนหลังจากเกิดแผ่นดินไหว
เมื่อเปรียบเทียบกับช่วงเวลาเดียวกัน ในปีก่อนหน้านั้น
ตำแหน่งที่อยู่อาศัยในเหตุการณ์เหล่านี้
สัมพันธ์เชื่อมโยงอย่างมาก กับความรุนแรงของแผ่นดินไหว
ในเกือบทุกกรณี เป็นผู้ป่วยที่อาศัยอยู่ ใกล้กับศูนย์กลางของแผ่นดินไหว
ที่น่าสนใจคือ เราพบอาการหัวใจสลาย หลังจากเหตุการณ์น่ายินดีเช่นกัน
แต่หัวใจมีปฏิกิริยาที่แตกต่างออกไป
โดยโป่งพองขึ้นในช่วงกลาง ไม่ใช่ในตอนท้าย
สาเหตุของการเปลี่ยนแปลงทางอารมณ์ ถึงส่งผลต่อสภาพหัวใจนั้น
ยังคงเป็นความลึกลับ
แต่ปัจจุบัน บางทีเพื่อเป็นการสรรเสริญ นักปรัชญาโบราณของเรา
เราสามารถพูดได้ว่า แม้ว่าอารมณ์ ไม่ได้ถูกบรรจุไว้ภายในหัวใจของพวกเรา
แต่หัวใจที่มีความรู้สึกนั้นมีส่วนทับซ้อน
กับหัวใจทางชีววิทยา
ในแบบที่น่าประหลาดใจและลึกลับซับซ้อน
กลุ่มอาการโรคหัวใจ ซึ่งรวมถึงการเสียชีวิตอย่างกระทันหัน
ได้รับการรายงานมาตลอดว่าเกิดขึ้นกับบุคคล ที่ประสบกับการรบกวนด้านอารมณ์ที่รุนแรง
หรือประสบความไม่สงบในหัวใจ
ในปี ค.ศ 1942
นักสรีรวิทยามหาวิทยาลัยฮาวาร์ด วอลเตอร์ แคนนอน (Walter Cannon) ตีพิมพ์บทความชื่อว่า การตายแบบวูดู (Voodoo Death)
ซึ่งเขาอธิบายกรณีการตายจากความตื่นกลัว
ในผู้คนที่เชื่อว่าพวกเขาถูกสาป
เช่น จากหมอผี หรือจากผลของการกินผลไม้ต้องห้าม
ในหลายๆกรณี ผู้เป็นเหยื่อนั้นสูญสิ้นความหวัง เสียชีวิตทันที ณ ที่นั้น
สิ่งที่เหมือนกันในกรณีเหล่านี้คือ ผู้เป็นเหยื่อเชื่ออย่างหมดหัวใจว่า
มีอำนาจจากภายนอก ที่สามารถเป็นเหตุให้พวกเขาถึงแก่ความตายได้
และทำให้พวกเขาไร้พลังที่จะต่อสู้
การขาดการควบคุมที่ตัวเองสำเหนียกรู้นี้เอง ที่แคนนอน ได้ตั้งสมมุติฐานไว้
ส่งผลให้เกิดปฏิกิริยาทางกายภาพ ที่ไม่อาจประเมิณได้
ในหลอดเลือดที่ถูกทำให้บีบรัดจนถึงขนาดที่
ปริมาณเลือดลดลงอย่างรุนแรง
ความดันโลหิตตกฮวบลง
หัวใจอ่อนลงอย่างรุนแรง
และส่งผลให้เกิดความเสียหาย ต่ออวัยวะอย่างรุนแรงจากการขาดออกซิเจน
แคนนอนเชื่อว่าการเสียชีวิตแบบวูดูนั้น
ถูกจำกัดไว้เฉพาะคนพื้นเมือง หรือ “ คนไร้อารยะ ”
แต่ตลอดมาหลายปี พบว่าการเสียชีวิตประเภทนี้เกิดขึ้น
ในทุกลักษณะต่อคนสมัยใหม่ด้วย
ในปัจจุบัน การเสียชีวิตจากความเศร้าพบเห็นได้ ในคู่สามีภรรยาและในญาติพี่น้อง
อาการใจสลายเป็นอันตรายถึงตายได้ ทั้งตามจริงและในเชิงอุปมา
ความสัมพันธ์เหล่านี้เป็นจริง แม้กระทั่งกับสัตว์
ในงานวิจัยที่น่าทึ่งงานหนึ่งในปี ค.ศ 1980 ที่เผยแพร่ในวารสาร “ Science ”
นักวิจัยได้ให้อาหารคอเลสเตอรอลสูง กับกระต่ายที่ขังไว้ในกรง
เพื่อศึกษาถึงผลกระทบของมัน ต่อโรคหลอดเลือดหัวใจ
เป็นที่น่าประหลาดใจเมื่อพบว่า กระต่ายบางตัวมีโรคมากกว่าตัวอื่น
แต่พวกเขาอธิบายไม่ได้ว่าเป็นเพราะอะไร
กระต่ายเหล่านั้นได้รับอาหาร สภาพแวดล้อม และมียีนตามพันธุกรรมที่คล้ายกันอย่างมาก
พวกเขาคิดว่ามันอาจจะมีบางสิ่งที่เกี่ยวข้อง
กับความถี่ที่นักเทคนิคห้องปฏิบัติการ มีปฏิสัมพันธ์กับกระต่ายเหล่านั้น
พวกเขาจึงทำการวิจัยซ้ำ
โดยแบ่งกระต่ายออกเป็น 2 กลุ่ม
ทั้งสองกลุ่มได้รับอาหารที่มีคอเลสเตอรอลสูง
แต่ในกลุ่มหนึ่งนั้น กระต่ายถูกนำออกมาจากกรง
จับอุ้ม ลูบหัวลูบหาง พูดคุยด้วย เล่นด้วย
และในอีกกลุ่มหนึ่งนั้น กระต่ายคงอยู่ในกรงของพวกมัน
และถูกทิ้งไว้ตามลำพัง
ครบหนึ่งปี ในการตรวจวิเคราะห์ซาก
นักวิจัยพบว่า กระต่ายในกลุ่มแรก
ที่มีปฏิสัมพันธ์กับมนุษย์
เป็นโรคเกี่ยวกับหลอดเลือดแดงหัวใจ น้อยกว่าอีกกลุ่มหนึ่ง 60 เปอร์เซนต์
ถึงแม้ว่าจะมีระดับคอเลสเตอรอล ความดันโลหิต อัตราการเต้นหัวใจที่คล้ายคลึงกัน
ในปัจจุบัน การให้การดูแลรักษาหัวใจ ได้กลายเป็นเรื่องของนักปรัชญาน้อยลง
นักปรัชญาผู้พินิจพิเคราะห์ ความหมายเชิงอุปมาอุปไมยของหัวใจ
มาเป็นงานหลักของแพทย์อย่างผม
โดยใช้เทคโนโลยี ที่แม้กระทั่งศตวรรษที่แล้วนั้น
ถูกพิจารณาเห็นว่าเป็นเรื่องต้องห้าม เพราะสถานภาพของหัวใจในขณะนั้น
ถูกยกย่องอย่างสูงสุด
ในกระบวนการที่ว่านั้น หัวใจได้ถูกแปรเปลี่ยนไป
จากการเป็นวัตถุที่เกือบจะเหนือธรรมชาติ ที่เปี่ยมไปด้วยอุปมาอุปไมยและความหมาย
ไปเป็นเครื่องจักรกล ที่เราสามารถเข้าไปจัดการและควบคุมได้
แต่นี่แหละเป็นกุญแจสำคัญ
การเข้าไปจัดการเหล่านี้ ขณะนี้เราเข้าใจแล้ว
ต้องได้รับการเสริมเพิ่มเติม ด้วยความเอาใจใส่ทางอารมณ์
ที่เราเชื่อกันว่ามีอยู่ในหัวใจ มานานหลายพันปีมาแล้ว
ตัวอย่างเช่น ลองพิจารณาบทความเรื่อง Lifestyle Heart Trial
ที่พิมพ์เผยแพร่ในวารสารของอังกฤษ ชื่อว่า The Lancet ในปี ค.ศ 1990
ผู้ป่วยโรคหัวใจระยะกลางหรือรุนแรง 48 คน
ได้รับการสุ่มให้มีการรักษาแบบปกติ
หรือมีไลฟ์สไตล์ที่เข้มงวดที่รวมถึง การรับประทานอาหารมังสวิรัติไขมันต่ำ
การออกกำลังกายแอโรบิคสม่ำเสมอ
กลุ่มช่วยเหลือทางจิตสังคม
และคำแนะนำด้านการจัดการเรื่องความเครียด
นักวิจัยได้พบว่า ผู้ป่วยกลุ่มวิถีการดำเนินชีวิต
มีการลดลงของคราบไขมันในหลอดเลือดหัวใจ เกือบจะ 5 เปอร์เซ็นต์
ในทางกลับกัน คนป่วยที่มีการรักษาปกติ
มีคราบไขมันในหลอดเลือด มากกว่า 5 เปอร์เซ็นต์ใน 1 ปี
และเพิ่มขึ้น 28 เปอร์เซ็นต์ใน 5 ปี
พวกเขายังมีอาการโรคหัวใจ มากกว่าเกือบสองเท่า
อย่างเช่น หัวใจวาย หรือได้รับการผ่าตัดบายพาสหลอดเลือดหัวใจ
และการเสียชีวิตที่สืบเนื่องกับหัวใจ
เอาหละ ข้อเท็จจริงที่น่าสนใจก็คือ
ผู้ป่วยบางคนในกลุ่มที่มีการรักษาปกติ นำแผนควบคุมอาหารและการออกกำลังกายมาปฏิบัติ
แผนปฏิบัติเหล่านี้เคร่งครัดพอ ๆ กับ ของกลุ่มที่มีไลฟ์สไตล์เข้มงวดอีกกลุ่ม
โรคหัวใจของพวกเขาก็ยังคงมีอยู่
อาหารและการออกกำลังกายเพียงอย่างเดียวนั้น ไม่เพียงพอที่จะทำให้โรคหัวใจลดน้อยลง
การติดตามผลทั้งสองครั้ง ใน 1 ปี และใน 5 ปี
การจัดการความเครียดนั้นมีผลอย่างมาก
ต่อการรักษาอาการของโรคหัวใจ
ยิ่งกว่าการออกกำลังกาย
ไม่ต้องสงสัยเลย งานวิจัยนี้และงานวิจัยอื่น ที่คล้ายคลึงกันนั้นมีน้อย
และแน่นอนครับ แม้จะมีความสัมพันธ์ แต่ก็ไม่ได้หมายความว่าจะเป็นสาเหตุ
เป็นไปได้อย่างแน่นอนว่า ความเครียดนำไปสู่นิสัยที่ไม่ดี
และนั่นเป็นเหตุผลที่แท้จริง ของความเสี่ยงโรคหัวใจที่เพิ่มขึ้น
แต่ก็เหมือนกับความสัมพันธ์ ระหว่างการสูบบุหรี่และโรคมะเร็งปอด
เมื่องานวิจัยจำนวนมากเหลือเกิน แสดงให้เห็นสิ่งเดียวกัน
และเมื่อมีกลไก ที่จะอธิบายความสัมพันธ์ด้านสาเหตุ
ก็ยากที่จะปฏิเสธว่ามีสาเหตุจริง ๆ อยู่
สิ่งที่แพทย์หลายคนได้สรุปคือ สิ่งที่ผมได้เรียนรู้ด้วยเหมือนกัน
ว่าในช่วงเกือบจะ 2 ทศวรรษของผม ในฐานะเป็นผู้เชี่ยวชาญด้านหัวใจ
หัวใจเชิงอารมณ์มีส่วนสัมพันธ์ กับหัวใจในทางชีววิทยา
ในแบบที่น่าประหลาดใจและลึกลับซับซ้อน
แต่การแพทย์ในปัจจุบันยังคงตีกรอบ ความคิดที่ว่าหัวใจเป็นเหมือนเครื่องจักร
การสร้างกรอบความคิดนี้ได้มีประโยชน์อย่างมาก
การศึกษาศาสตร์ที่เกี่ยวกับหัวใจ แวดวงของผม
ไม่ต้องสงสัยเลยว่าเป็นหนึ่งในเรื่องราว ความสำเร็จทางวิทยาศาสตร์ที่ยิ่งใหญ่ที่สุด
ใน 100 ปี ที่ผ่านมา
การใส่ขดเลือด การกระตุ้นหัวใจด้วยไฟฟ้า การกระตุกหัวใจ การผ่าตัดบายพาสหัวใจ
การเปลี่ยนหัวใจ - -
ทั้งหมดนี้ได้ถูกพัฒนา หรือถูกประดิษฐ์ขึ้นหลังสงครามโลกครั้งที่ 2
อย่างไรก็ตาม มีความเป็นไปได้
ว่าพวกเรากำลังเข้าไปใกล้ขีดจำกัดของสิ่ง ที่การแพทย์เชิงวิทยาศาสตร์สามารถทำได้
เพื่อที่จะสู้รบกับโรคหัวใจ
แท้จริงแล้ว อัตราการถดถอยลงของการตายจากโรคหัวใจ
ได้ช้าลงอย่างมีนัยสำคัญในทศวรรษที่ผ่านมา
เราจำเป็นต้องผลัดเปลี่ยน ไปสู่กระบวนทัศน์ใหม่
เพื่อจะยังคงให้เกิดความก้าวหน้า ในแบบที่เราคุ้นเคย
ในกระบวนทัศน์นี้ ปัจจัยเชิงจิตสังคม จำเป็นต้องมาก่อนและส่วนสำคัญ
ต่อวิธีที่คิดของเราเกี่ยวกับปัญหาโรคหัวใจ
นี่จะเป็นการต่อสู้ที่ยากลำบาก
และจะยังหลงเหลือขอบเขต ที่ยังไม่ได้ถูกค้นพบอีกมาก
สมาคมโรคหัวใจแห่งอเมริกายังไม่บรรจุ ความเครียดทางอารมณ์ให้เป็นส่วนหนึ่ง
ในตัวแปรที่สำคัญ ที่ทำให้เกิดโรคหัวใจ
บางทีส่วนหนึ่งนั้นอาจเป็นเพราะว่า การทำให้คอเลสเตอรอลลดลง
ง่ายกว่าการลดความปั่นป่วนทางอารมณ์และสังคม
บางทีน่าจะมีวิธีการที่ดีกว่า
ถ้าหากเรายอมรับว่าเมื่อเราพูดว่า “ อกหัก ”
บางครั้งเรากำลังพูดถึงหัวใจที่แตกออกเป็นเสี่ยง ๆ จริง
เราจะต้อง จะต้องเอาใจใส่มากขึ้น กับพลังและความสำคัญของอารมณ์
ในการดูแลรักษาหัวใจของเรา
ความเครียดด้านอารมณ์ที่ผมได้เรียนรู้นั้น
มักจะเป็นเรื่องของการมีชีวิตอยู่และการตาย
ขอบคุณครับ
(เสียงปรบมือ)
Başka hiçbir organ,
insan hayatında muhtemelen başka hiçbir nesne
mecaz ve anlam açısından insan kalbi kadar ilham verici değil.
Tarih boyunca
kalp, duygusal hayatlarımızın bir sembolü oldu.
Pek çok kişi tarafından ruhun merkezi olarak düşünüldü,
duyguların saklandığı yer olarak.
Duygu anlamındaki "emotion" kelimesi bile kısmen Fransızca "émouvoir"dan geliyor,
anlamı güçlü bir hisse kapılmak.
Duyguların, çalkantılı hareketiyle anılan bir organla ilişkilendirilmesi
belki de oldukça mantıklı.
Ama bu bağlantı ne?
Gerçek mi yoksa tamamen mecazi mi?
Bir kalp uzmanı olarak
bu bağlantının tamamen gerçek olduğunu anlatmak için buradayım.
Göreceksiniz ki duygular,
insan kalbi üzerinde doğrudan fiziksel bir etki yapabilir ve yapıyor da.
Ancak buna geçmeden önce
şu mecazi kalp hakkında biraz konuşalım.
Duygusal kalbin sembolizmi bugün hâlâ yerini koruyor.
İnsanlara sevgiyle en çok hangi görseli ilişkilendirdiklerini sorsak
listenin en başında sevgili kalbi olacağına hiç şüphe yok.
Kardiyoid denen kalp şekli
doğada yaygın.
Yapraklarda, çiçeklerde, pek çok bitkinin çekirdeğinde,
silfiyum da dahil,
ki Orta Çağ'da doğum kontrolü olarak kullanılıyordu
ve muhtemelen kalp,
bu yüzden seks ve romantizmle anılmaya başladı.
Sebebi her neyse
kalpler 13. yüzyılda aşıkların resimlerinde görünmeye başladı.
Zamanla bu resimler kırmızıya boyanmaya başladı,
kan rengine,
bir tutku sembolü olarak.
Roma Katolik Kilisesi'nde,
kalp şekli, İsa'nın Kutsal Kalbi olarak anılmaya başladı.
Dikenlerle süslenmiş ve göz alıcı bir ışık yayan kalp
adeta kutsal aşkın nişanı hâline geldi.
Kalp ve aşk arasındaki bu bağ modern zamanda da ayakta kaldı.
Son evresinde kalp hastası emekli diş hekimi Barney Clark
1982'de Utah'da ilk kalıcı yapay kalp transplantını aldığında
söylenenlere göre 39 yıllık karısı doktorlara şunu sordu:
''Beni sevmeye devam edecek mi?''
Bugün kalp yalnızca aşkın kaynağı değil
diğer duyguların da kaynağı;
atalarımız yanılıyorlardı.
Ve hâlâ günden güne anlıyoruz ki
kalp ve duygular arasındaki bu bağlantı oldukça derin.
Kalp, hislerimizi yaratmıyor olabilir
ama hislere çok fazla tepki veriyor.
Bir bakıma, duygusal hayatlarımızın bir kaydı
kalplerimizde yazılı.
Örneğin korku ve yas, ciddi kardiyak yaralanmaya yol açabilir.
Kalp atışı gibi bilinçaltı süreçleri kontrol eden sinirler
stresi hissedebilirler
ve kötü huylu bir savaş veya kaç tepkimesini tetikleyebilir;
bu da kan damarlarının büzüşmesini,
kalbin çok güçlü atmasını
ve ardından tansiyonun yükselmesini tetikler,
bu da hasar demektir.
Diğer bir deyişle
şu giderek netleşiyor ki
kalplerimiz, duygusal sistemimize sıra dışı bir şekilde duyarlı,
mecazi kalbe yani.
İlk olarak yirmi yıl kadar önce teşhis edilen bir kalp hastalığı var,
adı ''takotsubo kardiyomiyopati'' veya ''kırık kalp sendromu,''
öyle ki kalp stres ve üzüntüye tepki olarak akut bir şekilde zayıflıyor,
mesela sevgilinizden ayrıldığınızda veya sevdiğinizi kaybettiğinizde.
Bu resimlerde görünen, ortada yas tutan bir kalp var
ve soldaki normal kalpten oldukça farklı görünüyor.
Donmuş gibi dörünüyor
ve sık sık bir takotsubonun şekline bürünüyor,
sağda gördüğünüz gibi,
alt kısmı geniş, üst kısmı dar bir Japon kabı.
Bunun neden olduğunu tam olarak bilmiyoruz
ve bu sendrom genellikle birkaç hafta içinde düzeliyor.
Ancak o akut dönem içinde,
kalp yetmezliğine neden olabilir,
hayatı tehdit eden aritmiyaya
ve hatta ölüme bile.
Örneğin yaşça olgun bir hastamın kocası
geçenlerde vefat etti.
Hastam üzgündü tabii ama kabullendi de.
Hatta biraz rahatlamış gibiydi.
Uzun zamandır çekiyordu, demans hastasıydı.
Ancak cenazeden bir hafta sonra bu resme baktı
ve gözleri doldu.
Sonra göğsünde ağrı oldu, ardından nefes daralması yaşadı,
boyun damarları şişti, alnı terledi,
bir sandalyede oturuyordu ama nefes nefeseydi --
kalp yetmezliğinin tüm işaretleri.
Hastaneye yatış yapıldı,
ultrason şüphelendiğimiz her şeyi doğruladı:
kalp, normal kapasitesinin yarıdan azına zayıflamıştı
ve bir takotsubonun şekline bürünmüştü.
Diğer tahlillerde bir sorun yoktu,
hiçbir yerde tıkalı damar görülmedi.
İki hafta sonra duygusal durumu normale döndü
ve ultrason da doğruladı ki
kalbi yeniden fonksiyoneldi.
Takotsubo kardiyomiyopati pek çok stresli durumla ilişkili,
topluluk önünde konuşmak dahil.
(Kahkahalar)
(Alkışlar)
Aile içi anlaşmazlıklar, kumar kayıpları
hatta sürpriz doğum günü.
(Kahkahalar)
Geniş çaplı toplu kargaşa bile bu konuya dahil,
bir doğal afet sonrası gibi.
Örneğin 2004'te
devasa bir deprem, Japonya'nın en büyük adasında bir bölgeyi mahvetti.
En az 60 kişi hayatını kaybetti ve binlerce yaralı vardı.
Bu korkunç olayın yaşandığı sırada
araştırmacılar, takotsubo kardiyomiyopati vakalarının
deprem sonrasında o bölgede 24 kat arttığını gözlemledi,
kıyaslanan benzer dönem sadece bir yıl öncesiydi.
Bu vakaların sakinleri
sarsıntının şiddetiyle yakından ilişkilendirildiler.
Vakaların neredeyse tümünde hastalar depremin merkezinde yaşıyordu.
İlginç olan, takotsubo kardiyomiyopatinin mutlu bir olay sonrasında da görülmesi,
ancak kalp, farklı bir şekilde görünüyor;
üst kısımda değil orta kısımda şişme gözlemleniyor.
Farklı duygusal durumların nasıl farklı kalp değişikliğine yol açtığı
şu an için gizemini korumakta.
Ancak bugün, belki de eski filozoflarımıza bir övgü olarak
şunu söyleyebiliriz ki eğer duygular kalplerimizde saklı değilse bile
duygusal kalp
biyolojik kalbin önüne geçiyor,
hem de şaşırtıcı ve gizemli şekillerde.
Ani ölüm de dahil kalp sendromları
mecazi kalplerinde şiddetli duygusal rahatsızlık ve sarsıntı yaşayan bireylerde
uzun zamandır bildiriliyor.
1942'de
Harvard fizyoloğu Waltor Cannon "Lanetli Ölüm" adlı bir çalışma yayımladı
ve çalışmada lanetlendiklerine inanan insanların
korkudan ölme vakalarını anlattı,
mesela cadı bir doktor veya tabu bir meyve yemenin sonucu olarak.
Pek çok vakada mağdur, tüm umudunu kaybetmiş ve olay yerinde vefat etmiş.
Bu vakaların ortak yanı, kurbanların
sonlarını getirecek dış bir güç olduğuna mutlak surette inanmalarıydı
ve de savaşmak için güçsüz olduklarına.
Cannon'ın açıklamasına göre bu algısal kontrol eksikliği,
tamamen kötü bir fizyolojik tepkimeye yol açıyordu,
buna göre kan damarları öylesine daralıyordu ki
kan hacmi akut bir şekilde düşüyor,
tansiyon birden alırı düşüyor,
kalp akut şekilde zayıflıyor
ve taşınan oksijen yetersizliği sonucu ciddi organ hasarı meydana geliyor.
Cannon'a göre lanetli ölümler
endüjen veya "ilkel" insanlarla kısıtlıydı.
Ancak yıllar geçtikçe bu ölüm türleri
her tür modern insanda da görülmeye başladı.
Bugün yas sonucu ölüm eşlerde ve kardeşlerde gözlemleniyor.
Kırık kalpler mecazi olarak da kelimenin tam anlamıyla da ölümcül.
Bu ilişkilendirilmeler hayvanlar için bile geçerli.
"Science" dergisinin 1980 yılında yayımladığı inanılmaz çalışmada
araştırmacılar kafesteki tavşanları yüksek kolesterollü gıdalarla besledi,
amaçları bunun katdiyovasküler etkilerini izlemekti.
Şaşırtıcı şekilde bazı tavşanlar diğerlerine göre daha çok hasta oldu,
ancak sebebini bulamadılar.
Tavşanların beslenmesi, çevreleri ve genetik alt yapıları benzerdi.
Bu durumun sebebinin
teknisyenin tavşanlarla olan etkileşim sıklığı olabileceğini düşündüler.
O yüzden çalışmayı tekrarladılar,
tavşanları iki gruba ayırdılar.
İki grup da yüksek kolesterollü beslendi.
Ancak bir grupta, tavşanlar kafeslerinden çıkarıldı,
kucaklandı, okşandı, onlarla konuşuldu ve birlikte oynandı.
Diğer grupta ise tavşanlar kafeslerinde tutuldu
ve tek başlarına bırakıldı.
Bir yılda, otopside,
araştırmacıların bulgularına göre
insan etkileşimi yaşayan birinci grup tavşanlar
diğer gruba göre yüzde 60 daha az aortic hastalık geliştirdi,
üstelik aynı kolesterol düzeyi, tansiyon ve kalp oranı olmasına karşın.
Bugün kalp bakımı filozofların başlıca konusu değil,
onlar kalbin mecazi anlamlarıyla ilgileniyorlar
ve bu benim gibi doktorların konusu hâline geliyor,
silah teknolojileri bile yüzyıl öncesinde
insan kültüründe kalbin onurlu statüsünden ötürü
tabu kabul ediliyordu.
Bu süreçte kalp,
mecaz ve anlam yüklü neredeyse doğaüstü bir nesneden
manipüle ve kontrol edilen bir makineye dönüştü.
Ama kilit nokta şu:
şimdi anladığımız bu manipülasyonlar
kalbin binlerce yıl boyunca barındırdığı inanılan
duygusal hayata gösterilen dikkatle tamamlanmalı.
Lifestyle Heart Trial'ı düşünün örneğin,
1990 yılında İngiliz dergisi ''The Lancet''te yayımlandı.
Orta veya şiddetli koroner hastalığı olan 48 hastaya
rastgele sıradan bakıma verildi
veya yoğun bir yaşam tarzı, bu da az yağlı vejetaryen diyet,
orta düzeyde aerobik egzersiz,
grup psiko sosyal destek
ve stres yönetimi tavsiyesi içeriyordu.
Araştırmacıların bulgularına göre bu yaşam tarzı hastalarında
koroner plak rahatsızlığı yaklaşık yüzde beş azalma gösterdi.
Diğer yandan kontrol grubu hastaları
bir yılda yüzde beş daha fazla koroner plak rahatsızlığı yaşadılar
ve beş yılda bu oran yüzde 28'e çıktı.
Ayrıca kardiyak vaka oranı neredeyse iki katına çıktı,
kalp krizi, koroner bypass ameliyatı
ve kalple ilgili ölümler gibi.
İlginç bir bilgi daha:
Kontrol grubundaki bazı hastalar yoğun yaşam şekli hastalarıyla
neredeyse aynı yoğunlukta beslenme ve egzersiz planı benimsediler.
Kalp hastalıkları yine de ilerledi.
Beslenme ve egzersiz tek başına koroner hastalığı geriletmede yeterli değildi.
Hem bir yıllık hem de beş yıllık takiplerde,
stres yönetimi
koroner hastalığın iyileşmesinde
egzersizden çok daha ilgiliydi.
Şüphesiz bu ve benzer çalışmalar küçük
ve tabii ilişkilendirmeler nedene kanıt teşkil etmiyor.
Stresin sağlıksız alışkanlıklara yol açması kesinlikle mümkün
ve artan kardiyovasküler riskin asıl sebebi de bu.
Ancak sigara ve akciğer kanseri de aynı ilişkilendirmeye konu,
pek çok çalışma aynı şeyi gösteriyor.
Nedensel bir ilişki açıklamak için gerekli koşullar sağlandığında da
bir nedenin varlığını reddetmek konusunda gelgit yaşıyoruz.
Çok sayıda doktorun ortak çıkarımı
ve benim de kalp uzmanı olarak geçirdiğim yaklaşık 20 seneden öğrendiğim,
duygusal kalbin yolu, şaşırtıcı ve gizemli şekillerde
biyolojik eşinin yoluyla kesişiyor.
Ama bugün tıp, kalbi bir makine olarak kavramsallaştırmaya devam ediyor.
Bu kavramsallaştırmanın harika faydaları var.
Alanım kardiyoloji
şüphesiz son 100 yılın
en büyük başarı öykülerinden birine sahip.
Stentler, kalp pilleri, defibrilatörler, koroner bypass ameliyatı,
kalp nakilleri --
bunların hepsi II. Dünya Savaşı sonrasında geliştirildi.
Ancak şu ihtimali düşünelim ki
bilimsel tıbbın kalp hastalığını yenmek için
mevcut sınırlarına yaklaşıyoruz.
Gerçekten de kardiyovasküler ölümlerdeki azalma oranı
son on yılda ciddi anlamda yavaşladı.
Yeni bir bakış açısı edinmemiz lazım,
alıştığımız ilerlemeyi devam ettirebileceğimiz bir bakış açısı.
Bu bakış açısında, psikolojik ve sosyal faktörler
kalp rahatsızlıklarını anlamada bizim için birincil olacak.
Bu zor bir savaş olacak
ama henüz keşfedilmemiş bir alan.
Amerikan Kalp Derneği hâlâ duygusal stresi
kalp hastalığı için düzeltilebilir, önemli bir risk faktörü olarak listelemiyor,
kısmen sebebi belki de kan kolesterolünü düşürmenin
duygusal ve sosyal rahatsızlığı azaltmaktan çok daha kolay olması.
Ama belki de ''kalbi kırık'' dediğimiz zaman
gerçekten de kırık ve hasarlı bir kalpten bahsediyor olabileceğimizi kabul edersek
tüm bunlara daha iyi bir yol bulabiliriz.
Kalp sağlığımızı düşünürken
duygularımızın gücü ve önemini kesinlikle göz önüne almak zorundayız.
Şunu öğrendim ki duygusal stres
çoğu zaman hayatla ölüm arasındaki fark.
Teşekkürler.
(Alkışlar)
Жоден інший орган,
а, можливо, і ніякий інший об'єкт у нашому житті,
не переповнений настілький символами та метафорами так, як людське серце.
Упродовж віків
серце було символом нашого емоційного життя.
Вважалося, що в ньому розміщена душа,
а також воно є сховищем емоцій.
Слово "емоція" має корінь, що походить від французького слова "émouvoir",
і означає "зворушувати".
Тому, цілком логічно, що емоції пов'язані з органом,
який асоціюється з чутливістю до хвилювання.
Але в чому полягає цей зв'язок?
Він реальний чи просто уявний?
Як спеціаліст-кардіолог,
сьогодні я хочу вам розповісти, що цей зв'язок є абсолютно реальним.
Ви дізнаєтеся, що емоції можуть впливати
і справді серйозно впливають на людське серце.
Та поки ми дійдемо до цього,
давайте трохи поговоримо про "метафоричність" серця.
Серце й сьогодні використовується як символ, пов'язаний з емоціями.
Якщо ви запитаєте людей, яке зображення вони асоціюють із поняттям "любов",
то, безсумнівно, серце на день святого Валентина очолить цей перелік.
Форма серця, що має назву кардіоїда,
доволі поширена у природі.
Її можна побачити у листі, квітах і насінні багатьох рослин,
в тому числі й сильфію,
який використовувався для контролю народжуваності у Середні віки.
Можливо, саме через це серце почало асоціюватися
з сексом та романтичною любов'ю.
Якою не була б причина,
але серця з'являються на картинах, що зображають закоханих, у 13 столітті.
Згодом картини почали розфарбовувати червоним,
кольором крові,
символом пристрасті.
У римо-католицькій церкві форма серця
стала відомою як Святе серце Ісуса.
Прикрашене колючками і випромінююче небесне світло,
воно є символом чернечого життя.
Ця асоціація між серцем і любов'ю пройшла випробування сучасністю.
Коли Барні Кларк, стоматолог на пенсії, з кінцевою стадією серцевої недостатності,
отримав перше штучне серце, створене в Юті 1982-го року,
його 39-річна дружина запитала лікарів:
"Чи зможе він і надалі мене любити?"
Сьогодні ми знаємо, що серце не є джерелом любові
чи інших емоцій.
Насправді наші предки помилялися.
Але чим далі, тим більше ми розуміємо,
що зв'язок між серцем та емоціями доволі тісний.
Серце, можливо, й не створює наші емоції,
проте дуже чутливо на них відгукується.
У певному сенсі, літопис нашого емоційного життя
записаний у нашому серці.
Страх і розпач, наприклад, можуть спричинити глибоку травму серця.
Нерви, що контролюють несвідомі процеси, такі як серцебиття,
можуть відчути переживання людини
і спричинити неадекватну реакцію "боротьби або втечі",
що змушує кровоносні судини звужуватися,
серце битися швидше,
а кров'яний тиск підвищуватися,
спричиняючи пошкодження.
Іншими словами,
стає дедалі зрозумілішим,
що серце надзвичайно чутливе до нашої нервової системи,
підкреслюючи цим свій метафоричний образ.
Існує хвороба серця, що була вперше виявлена два десятиліття тому,
вона має назву "кардіоміопатія такоцубо", або ж "синдром розбитого серця".
Під час недуги серце різко слабшає, реагуючи на інтенсивний стрес чи розпач,
такий як розрив стосунків чи навіть смерть коханої людини.
Як зображено на цьому фото, страждаюче серце всередині
дуже відрізняться від нормального органа, розташованого ліворуч.
Серце вражається хворобою
і часто надувається у своєрідну форму – "такоцубо",
яка зображена праворуч.
Це японський глечик із широкою основою та вузькою шийкою.
Ми не знаємо точно, чому це відбувається,
цей синдром зазвичай зникає впродовж декількох тижнів.
Однак, у найбільш гострий період
він може спричинити серцеву недостатність,
небезпечну для життя аритмію
та навіть смерть.
Наприклад, у моєї пацієнтки, жінки похилого віку,
нещодавно помер чоловік.
Звісно, вона була засмучена, проте прийняла це.
Може, навіть трохи відчула полегшення.
Він дуже довго хворів, у нього розвинулося слабоумство.
Проте через тиждень після його похорону вона розглядала його фото
та була просто вбита горем.
Згодом у неї з'явився біль у грудях і, як наслідок – задишка,
напухли вени на шиї, лоб пітнів,
було помітне важке дихання, коли вона просто сиділа на стільці.
Це все симптоми серцевої недостатності.
Її доправили до лікарні,
де ультразвукове обстеження підтвердило наші побоювання:
майже половина серця жінки була пошкоджена
і роздулася в своєрідну форму "такоцубо".
Але жоден з інших тестів не показав відхилень,
і не було ніяких ознак звуження артерій.
Через два тижні її емоційний стан стабілізувався і став нормальним,
а ультразвукове обстеження показало, що її серце теж повернулося
до норми.
Кардіоміопатія такоцубо спричиняється різними стресовими ситуаціями,
такими, як публічні виступи,
(Сміх)
(Оплески)
суперечки, програш в азартні ігри,
навіть вечірка-сюрприз на день народження.
(Сміх)
Хвороба навіть була пов'язана з масштабним соціальним потрясінням,
як після стихійного лиха.
Наприклад, у 2004 році
потужний землетрус зруйнував район на найбільшому острові в Японії.
Більше 60 людей загинули, а тисячі було поранено.
На піку цієї катастрофи,
як показали дослідження, випадки кардіоміопатії такоцубо
у цьому районі зросли в 24 рази впродовж одного місяця після трагедії,
порівняно з аналогічним періодом минулого року.
Рівень спалахів такоцубо серед мешканців
тісно корелює з інтенсивністю поштовхів.
Майже в кожному випадку пацієнти проживали поруч з епіцентром землетрусу.
Цікаво, що кардіоміопатія такоцубо з'являється і після радісних подій.
Проте на них серце реагує дещо інакше.
Воно розширюється посередині, а не у своїй верхній частині.
Чому емоції та перепади настрою спричиняють різні кардіологічні зміни,
залишається загадкою.
Можливо, як оду давнім філософам, сьогодні ми можемо сказати,
що навіть якщо серце не є вмістилищем емоцій,
проте певною мірою цей орган створює та переживає
їхній біологічний аналог,
і робить це у дивовижний та загадковий спосіб.
Серцевий синдром, у тому числі й несподівану смерть,
вже давно діагностують у осіб, які пережили інтенсивний емоційний стрес,
смуток чи тривогу.
1942-го року
гарвардський фізіолог Волтер Кеннон опублікував працю "Смерть вуду",
в якій він описує випадки смерті від страху
людей, які вірили в те, що їх прокляли чаклуни,
або переживали через те, що з'їли табуйований фрукт.
У багатьох випадках жертви, зовсім зневірившись, падали мертвими.
У всіх цих випадках спільним було те, що люди цілком вірили,
ніби існує зовнішня сила, яка й повинна спричинити їхню кончину
і проти якої вони безсилі.
Це відчуття безпорадності, на думку Кеннона,
спричиняє безумовну фізіологічну відповідь організму,
коли кровоносні судини звужуються до такого розміру,
що об'єм крові різко зменшується, кров'яний тиск знижується,
серце раптово слабшає,
і не може транспортувати кисень,
і зрештою, брак кисню веде до масової відмови органів.
Кеннон вважає, що "смерть вуду"
притаманна лише нецивілізованим чи "примітивним" людям.
Проте, в наступні роки було виявлено, що смерть такого типу трапляється
і серед сучасних людей також.
У наші дні смерть від розпачу фіксують серед подружніх пар і родичів.
Розбите серце буквально й образно мертве.
Ця асоціація є слушною навіть щодо тварин.
У цікавому дослідженні, розміщеному в журналі "Science" 1980 року, науковці
годували замкнених у клітках кроликів за дієтою з високим рівнем холестерину,
щоб досліджувати його вплив на розвиток кардіологічних захворювань.
Несподівано вони встановили, що у деяких кроликів виникло значно більше хвороб,
і це ніяк не можна було пояснити.
Адже дієта, середовище та гени були у всіх кроликів дуже схожими.
Тож дослідники вирішили, що це може залежати від того,
як часто відбувалася їхня взаємодія з тваринками.
Тому експеримент повторили.
Кроликів розділили на 2 групи, обидві з них знову
годували їжею з високим рівнем холестерину.
Проте кроликів з однієї групи виймали з кліток, гладили,
говорили до них та гралися з ними,
а іншу частину тварин залишили
в клітках на самоті.
Через рік розтин показав,
що кролики з першої групи,
які отримували людську увагу,
мали на 60% менше кардіологічних захворювань, ніж тварини іншої групи,
незважаючи на однаковий рівень холестерину, тиск та швидкість серцебиття.
Зараз піклування про серце стало не лише заняттям філософів,
які зосереджувалися на його метафоричному значенні,
а все частіше входить до компетенції таких лікарів, як я,
і це відкриває шлях технологіям, які ще століття тому,
через сакральний статус серця в людській культурі,
були немислимі.
З часом серце перетворилося
з майже надприродного об'єкта, оповитого метафорами та значеннями,
на пристрій, яким можна маніпулювати та контролювати.
Проте не слід забувати головне:
зараз ми розуміємо, що ці дії
повинні не лишати поза увагою наше емоційне життя,
яке, як вважалося століттями, вміщує наше серце.
Наприклад, розглянемо статтю "Спосіб життя серця",
опубліковану в 1990-му році у британському журналі "The Lancet".
48 пацієнтів із помірною та важкою ішемічною хворобою були випадково
розділені на дві групи: групу зі стандартним лікуванням,
та групу з активним способом життя, що включав вегетеріанську дієту,
помірні заняття аеробікою, відвідування
групи психологічної підтримки
та поради щодо боротьби зі стресом.
Дослідження встановило, що такий спосіб життя пацієнтів
принаймні на 5% знизив утворення коронарних бляшок.
Тоді як пацієнти з контрольної групи
мали на 5% більше коронарних бляшок на рік
та на 28% більше за 5 років.
Також у них було майже вдвічі більше випадків,
таких як серцеві напади, коронарне шунтування
і смерть, пов'язана з проблемами серця.
Цікавим є той факт,
що деякі пацієнти з цієї групи також дотримувалися дієти та виконували вправи
майже з тією ж інтенсивністю, як і в експериментальній групі.
Проте їхня хвороба серця досі прогресує.
Лише дієти та вправ недостатньо, щоб сприяти регресу хвороби.
У наступних одно- та п'ятирічних дослідженнях
керування стресом тісніше корелювало
з регресом ішемічної хвороби серця,
аніж фізичні вправи.
Звісно, ці й подібні дослідження не є масштабними,
і, звичайно, кореляція не доводить причинну залежність.
Можна припустити, що стрес сприяє виникненню шкідливих звичок,
і саме вони підвищують ризик розвитку хвороб серцево-судинної системи.
Але так само, як і у випадку асоціації куріння з раком легенів,
коли багато праць розповідають про те ж саме,
і коли є механізми, які пояснюють причинно-наслідковий зв'язок,
то здається просто примхою заперечувати, що він, напевне, існує.
Чимало лікарів дійшли тих же висновків, що і я, з мого майже двадцятирічного
досвіду роботи лікарем-кардіологом:
емоційна складова серця поєднана з його біологічною частиною
несподіваним та загадковим способом.
І нині у медицині серце продовжує мислитися як механізм.
Таке сприйняття мало значні переваги.
Кардіологія, моя галузь,
безсумнівно, є однією з найбільших історій успіху у науковому світі
за останні 100 років.
Стенти, кардіостимулятори, дефібрилятори, коронарне шунтування,
пересадка серця –
усі ці речі були розвинуті або ж винайдені після Другої світової війни.
Однак, можливо,
ми наближаємося до межі того, що медицина може вдіяти
для боротьби з хворобою.
Дійсно, швидкість зменшення рівня смертності від серцево-судинних
захворювань значно сповільнилася за останнє десятиліття.
Нам потрібно буде перейти до нової парадигми,
щоб продовжити прогрес у тому темпі, до якого ми вже звикли.
У цій парадигмі психологічні фактори повинні бути відправною точкою і центром
наших міркувань про хвороби серця.
Це буде важка боротьба,
в основному через значну недослідженість цього питання.
Американська асоціація серця досі не внесла емоційний стрес
до провідних факторів ризику розвитку серцевих захворювань.
Може, через те, що знизити рівень холестерину значно легше,
ніж полегшити емоційний та соціальний розлад.
Та може, є й кращий шлях,
якщо ми зрозуміємо, що коли ми кажемо "розбите серце",
ми інколи дійсно говоримо про по-справжньому зруйнований орган.
Ми повинні приділяти більше уваги силі та важливості наших емоцій,
таким чином піклуючись про серце.
Я зрозумів, що емоційний стрес,
часто впливає на наше життя та може призвести і до смерті.
Дякую!
(Оплески)
Không có bộ phận nào khác,
có lẽ là không có thứ gì khác trong đời sống con người,
mang nhiều ý nghĩa và ẩn dụ như trái tim con người.
Trong suốt bề dày lịch sử,
trái tim đã trở thành biểu tượng của đời sống tình cảm của chúng ta.
Nó được nhiều người xem như nơi trú ngụ của tâm hồn,
kho lưu trữ của cảm xúc.
Chính từ cảm xúc, "emotion", bắt nguồn một phần từ động từ tiếng Pháp "émouvoir",
nghĩa là "khuấy động".
Và có lẽ, chỉ hợp lý khi cảm xúc phải gắn liền với một cơ quan
có kiểu chuyển động khuấy động đặc trưng.
Nhưng mối liên hệ này là gì?
Nó có thật hay chỉ đơn thuần ẩn dụ?
Là chuyên gia tim mạch,
hôm nay tôi ở đây để nói với các bạn rằng mối liên hệ này là có thật.
Các bạn sẽ biết là cảm xúc
có thể và có ảnh hưởng vật lý trực tiếp đến trái tim con người.
Nhưng trước khi vào đề,
hãy nói một chút về trái tim ẩn dụ.
Tính tượng trưng của trái tim cảm xúc vẫn tồn tại đến ngày nay.
Nếu chúng ta hỏi mọi người rằng hình ảnh nào có liên hệ đến tình yêu nhất,
chắc chắn hình trái tim Valentine sẽ là câu trả lời đứng đầu danh sách.
Hình trái tim, gọi là đường hình tim,
rất phổ biến trong tự nhiên.
Được thấy trong các loại lá, hoa và hạt của nhiều loài cây.
bao gồm cả cây silphium,
từng được dùng để ngừa thai vào thời Trung Cổ
và có lẽ đó là lý do hình trái tim có liên hệ tới
tình dục và tình yêu lãng mạn.
Bất kể vì lý do gì,
trái tim đã bắt đầu xuất hiện trong tranh vẽ về tình yêu ở thế kỷ 13.
Qua thời gian, hình trái tim dần trở thành màu đỏ,
màu của máu,
một biểu tưởng của đam mê.
Trong Giáo hội Công giáo La Mã,
trái tim dần trở thành Trái tim Thánh Chúa Giêsu.
Được bọc trong vòng gai và vầng hào quang lấp lánh,
trái tim đó trở thành biểu tượng của tình yêu chúa.
Mối liên hệ giữa tình yêu và trái tim vẫn đứng vững cho tới ngày nay.
Khi Barney Clark, một nha sĩ đã về hưu bị suy tim giai đoạn cuối,
nhận trái tim nhân tạo vĩnh viễn đầu tiên ở bang Utah năm 1982,
người vợ 39 năm của ông nghe nói đã hỏi bác sỹ là:
"Ông ấy sẽ vẫn yêu tôi chứ?"
Ngày nay chúng ta biết là trái tim không phải nguồn gốc của tình yêu
hay các cảm xúc khác, về bản chất;
cổ nhân đã hiểu lầm.
Tuy nhiên, ngày càng ngày, chúng ta dần hiểu được
mối liên hệ giữa trái tim và các cảm xúc là rất mật thiết.
Trái tim có thể không phải là nguồn gốc các cảm xúc.
nhưng nó phản ứng rất mạnh với chúng.
Ở mặt nào đó, đời sống tình cảm của chúng ta
được lưu lại trong tim.
Ví dụ, nỗi sợ và đau buồn có thể gây tổn thương lớn cho tim.
Các dây thần kinh kiểm soát hoạt động vô thức như nhịp tim
có thể cảm nhận căng thẳng
và kích hoạt phản ứng chiến-hay-chạy khó thích nghi,
nó làm cho mạch máu thắt lại,
tim đập nhanh
và tăng huyết áp,
dẫn đến thương tổn.
Nói cách khác,
càng lúc ta càng thấy rõ
rằng tim chúng ta cực kỳ nhạy cảm với hệ cảm xúc của mình,
với trái tim ẩn dụ, nói cách khác.
Có một loại bệnh tim lần đầu được phát hiện cách đây hai thập kỷ
có tên "bệnh cơ tim takotsubo" hay "hội chứng vỡ tim";
tim suy nghiêm trọng khi phản ứng với căng thẳng hoặc đau buồn tột độ
như khi chia tay người yêu hoặc có người thân bị chết.
Như trong những ảnh này, quả tim đau buồn ở giữa
nhìn rất khác so với trái tim bình thường bên trái.
Nó có vẻ bị đơ
và thường phồng lên thành hình đặc trưng của một cái bình takotsubo,
hình nằm bên phải,
một loại bình Nhật có đáy rộng và cổ hẹp.
Chúng ta không biết chính xác tại sao lại như vậy,
và hội chứng này sẽ hết sau vài tuần.
Tuy nhiên, ở giai đoạn trầm trọng,
nó có thể gây suy tim,
rối loạn nhịp tim nguy hiểm tính mạng,
thậm chí tử vong.
Ví dụ, bà lão bệnh nhân của tôi có ông chồng
vừa mới mất.
Bà ấy buồn, đương nhiên, nhưng chấp nhận.
Thậm chí có thể thấy đôi chút nhẹ nhõm.
Ông ấy đã mắc bệnh rất lâu; ông bị suy giảm trí nhớ.
Nhưng một tuần sau đám tang, bà ấy ngắm di ảnh ông
và bắt đầu đẫm lệ.
Rồi bà bắt đầu tức ngực, kèm theo đó là khó thở,
sưng tĩnh mạch cổ, đổ mồ hôi trán,
thở dốc dù đang ngồi trên ghế --
toàn là dấu hiệu của suy tim.
Bà được nhập viện,
kết quả siêu âm khẳng định điều chúng tôi nghi ngờ:
tim của bà đã yếu đi một nửa so với khả năng bình thường
và nó đã phình lên thành hình takotsubo đặc trưng.
Nhưng các xét nghiệm khác đều ổn,
không hề thấy dấu hiệu của tắc động mạch ở đâu hết.
Hai tuần sau, trạng thái cảm xúc của bà trở lại bình thường
và kết quả siêu âm khẳng định,
tim bà cũng thế.
Bệnh cơ tim Takotsubo có liên quan đến nhiều tình huống gây căng thẳng,
kể cả việc nói trước đám đông --
(Tiếng cười)
(Vỗ tay)
mâu thuẫn gia đình, thua bài bạc,
thậm chí cả tiệc sinh nhật bất ngờ.
(Tiếng cười)
Nó thậm chí còn liên quan đến những biến động xã hội diện rộng
như sau các thảm họa tự nhiên.
Ví dụ, năm 2004,
một trận động đất lớn đã tàn phá một quận thuộc hòn đảo lớn nhất Nhật Bản.
Hơn 60 người chết, hàng ngàn người bị thương.
Ngay sau thảm họa này,
các nhà nghiên cứu thấy rằng số trường hợp mắc bệnh cơ tim takotsubo
tăng gấp 24 lần trong quận chỉ sau một tháng trận động đất,
so với cùng kỳ năm trước.
Nơi ở của những bệnh nhân này
có liên quan mật thiết với cường độ chấn động.
Đa phần trường hợp, bệnh nhân sống gần tâm chấn.
Hay nữa là, bệnh cơ tim takotsubo cũng xảy ra sau các sự kiện vui,
nhưng tim có vẻ phản ứng theo cách khác,
chẳng hạn, nó phình lên ở giữa chứ không phải ở đỉnh.
Lý do vì sao kết tủa cảm xúc khác nhau sẽ làm tim thay đổi khác nhau
vẫn còn là bí ẩn.
Nhưng ngày nay, có lẽ là lời ngợi ca các triết gia cổ đại,
chúng ta có thể nói rằng ngay cả khi cảm xúc không được chứa trong tim,
nhưng phần tình cảm của tim lại lấn át
phần sinh học của nó,
một cách không ngờ và bí ẩn.
Các hội chứng tim mạch, kể cả đột tử,
từ lâu đã thấy xuất hiện ở người trải qua những nhiễu loạn cảm xúc dữ dội
hoặc xáo trộn mạnh trong tim ẩn dụ.
Năm 1942,
nhà sinh lý học Harvard, Walter Cannon, đã có bài viết tựa là "'Voodoo' Death,"
trong đó ông mô tả các trường hợp tử vong do sợ hãi
ở những người tin rằng họ bị nguyền rủa,
chẳng hạn bị thầy phù thủy nguyền hoặc do ăn phải trái cây cấm kỵ.
Trong nhiều trường hợp, nạn nhân trở nên vô vọng và chết ngay tại chỗ.
Những trường hợp này có một điểm chung là nạn nhân đều tin tuyệt đối
rằng có một ngoại lực nào đó có thể lấy mạng họ
và khiến họ bất lực không thể chống cự.
Việc mất kiểm soát nhận thức này, theo Cannon,
gây ra một phản ứng sinh lý học không thuyên giảm,
các mạch máu sẽ thắt lại đến mức độ
mà thể tích máu giảm mạnh,
huyết áp hạ đột ngột,
tim cực kỳ yếu,
và các cơ quan bị tổn thương lớn do thiếu ô-xy cung cấp.
Cannon tin rằng các trường hợp tử vong Voodoo
chỉ giới hạn ở dân bản địa hoặc người "nguyên thủy".
Nhưng qua nhiều năm, người ta thấy kiểu tử vong này cũng xảy ra
ở đủ mọi loại người thời hiện đại.
Ngày nay, chết do đau buồn được thấy ở những bạn đời hay anh chị em ruột.
"Trái tim tan vỡ" hiểu theo nghĩa đen hay nghĩa bóng đều nguy hiểm.
Những mối liên hệ này cũng đúng ngay với động vật.
Trong một nghiên cứu thú vị năm 1980 được công bố trên tạp chí Science,
các nhà nghiên cứu đã cho thỏ nuôi nhốt ăn chế độ cholesterol cao
để nghiên cứu ảnh hưởng của nó đối với bệnh tim mạch.
Ngạc nhiên là, họ thấy rằng một số con thỏ phát triển bệnh nhiều hơn những con khác,
nhưng họ không biết tại sao.
Các con thỏ đều có chế độ ăn, môi trường sống và cấu trúc gen giống nhau.
Họ nghĩ rằng nó có thể liên quan đến
tần suất tương tác của các kỹ thuật viên với lũ thỏ.
Nên họ làm lại nghiên cứu,
chia lũ thỏ thành hai nhóm.
Cả hai nhóm đều được ăn chế độ cholesterol cao.
Nhưng ở nhóm một, thỏ được thả ra khỏi chuồng,
được ôm ấp, vuốt ve, trò chuyện, được chơi cùng,
còn ở nhóm kia, thỏ vẫn bị nhốt trong chuồng
và để một mình.
Sau một năm, khi giải phẫu xác,
các nhà nghiên cứu thấy rằng thỏ ở trong nhóm một,
nhóm được tương tác với con người,
mắc bệnh động mạch chủ ít hơn 60% so với thỏ trong nhóm hai,
mặc dù có cùng mức cholesterol, huyết áp và nhịp tim.
Ngày nay, chăm sóc tim mạch ít thuộc phạm vi của các triết gia,
những người chỉ dừng lại ở nghĩa bóng của trái tim;
mà thuộc nhiều hơn phạm vi của các bác sĩ như tôi,
sử dụng những công nghệ mà thậm chí một thế kỷ trước,
khi văn hóa con người còn xem trái tim là cao quý,
bị cho là cấm kỵ.
Trong quá trình đó, trái tim đã thay đổi
từ một thứ gần như siêu nhiên mang đầy ẩn dụ và ý nghĩa
thành một cỗ máy có thể thao túng và điều khiển được.
Nhưng đây là điểm mấu chốt:
giờ chúng ta đã hiểu, những thao túng này,
phải được bồi dưỡng bằng việc quan tâm đến đời sống tình cảm
vốn được tin tồn tại trong tim trong hàng ngàn năm.
Ví dụ, xem xét Thử nghiệm Tim mạch Lối sống,
đã được công bố trên tạp chí Anh "The Lancet" năm 1990.
48 bệnh nhân mắc bệnh mạch vành vừa hoặc nặng
được chỉ định ngẫu nhiên để chăm sóc thường
hay lối sống chuyên sâu bao gồm chế độ ăn chay ít béo,
tập thể dục nhịp điệu chừng mực,
hỗ trợ tâm lý xã hội theo nhóm,
và tư vấn kiểm soát căng thẳng.
Các nhà nghiên cứu thấy rằng các bệnh nhân có lối sống
đã giảm gần năm phần trăm mảng bám mạch vành.
Ngược lại, bệnh nhân điều trị thường
có mảng bám mạch vành nhiều hơn năm phần trăm sau một năm
và thêm 28 phần trăm sau năm năm.
Họ cũng có gần gấp đôi tỷ lệ các biến cố tim,
như đau tim, phẫu thuật bắc cầu động mạch vành
và tử vong liên quan đến tim.
Có một sự thật rất thú vị:
vài bệnh nhân nhóm thường đã áp dụng kế hoạch tập thể dục và ăn kiêng
gần như khắt khe giống các bệnh nhân trong nhóm lối sống chuyên sâu.
Bệnh tim của họ vẫn phát triển.
Ăn kiêng và tập luyện chưa đủ để giúp làm giảm bệnh mạch vành.
Theo dõi sau một năm và cả sau năm năm,
kiểm soát căng thẳng có tương quan mạnh hơn
với việc đảo ngược bệnh mạch vành
hơn việc tập thể dục.
Rõ ràng, nghiên cứu này và những cái tương tự đều nhỏ,
và dĩ nhiên, tương quan không chứng minh được quan hệ nhân quả.
Chỉ có thể chắc chắn rằng căng thẳng dẫn đến những thói quen không lành mạnh,
và đó là nguyên nhân thực sự cho nguy cơ mắc bệnh tim ngày càng tăng.
Nhưng cũng như sự liên quan của hút thuốc và ung thư phổi,
tuy rất nhiều nghiên cứu chỉ ra cùng một điều,
và tuy có các cơ chế để giải thích mối quan hệ nhân quả,
nhưng có vẻ bất thường nếu phủ nhận rằng có một thứ chắc chắn tồn tại.
Điều mà nhiều bác sỹ đã kết luận cũng là điều mà tôi rút ra được
trong gần hai thập kỷ làm chuyên gia tim mạch:
phần cảm xúc của tim tương giao với phần sinh học của nó
theo cách ngạc nhiên và đầy bí ẩn.
Chưa hết, y học ngày nay vẫn tiếp tục khái niệm trái tim là một cái máy.
Khái niệm này có những cái lợi lớn.
Tim mạch, lĩnh vực của tôi,
chắc chắn là một trong những câu chuyện khoa học thành công lớn nhất
trong 100 năm qua.
Stent mạch vành, máy tạo nhịp tim, phẫu thuật bắc cầu mạch vành,
ghép tim --
tất cả những thứ này được phát triển hoặc phát minh sau Thế chiến II.
Tuy nhiên, rất có thể
rằng chúng ta đang tiến đến giới hạn của những gì y học có thể làm
để chống lại bệnh tim.
Thật vậy, tốc độ giảm tỷ lệ tử vong do tim mạch
đã chậm lại đáng kể trong thập kỷ qua.
Chúng ta cần chuyển sang một mô thức mới
để tiếp tục tạo ra kiểu tiến bộ mà chúng ta đã quen thuộc.
Ở mô thức này, yếu tố tâm lý xã hội sẽ phải là trọng tâm hàng đầu
trong cách chúng ta nghĩ về bệnh lý tim mạch.
Đây sẽ là một cuộc chiến cam go,
và vẫn là một lĩnh vực phần lớn chưa được khám phá.
Hiệp hội Tim mạch Hoa kỳ vẫn chưa liệt kê căng thẳng cảm xúc
là yếu tố nguy cơ khả biến cho các bệnh về tim,
có lẽ một phần vì giảm cholesterol trong máu dễ hơn nhiều
so với giảm xáo trộn cảm xúc và xã hội.
Có lẽ, sẽ có giải pháp tốt hơn,
nếu chúng ta nhận ra rằng khi chúng ta nói "trái tim tan vỡ",
là thực ra đôi khi chúng ta đang nói đến trái tim tan vỡ thật.
Chúng ta phải để ý nhiều hơn tới sức mạnh và tầm quan trọng của các cảm xúc
trong việc chăm sóc tim của mình.
Tôi rút ra được rằng, căng thẳng cảm xúc,
thường là vấn đề sinh tử.
Xin cảm ơn.
(Vỗ tay)
没有其他器官，
可能在整个人生中 也没有其他的东西，
像人类的心脏一样充满隐喻和意义。
在历史的长河中，
心是我们情感生活的象征。
它曾被很多人视为灵魂的座驾，
情感的仓库。
“emotion（情感）”这个词部分 源自法语动词“emouvoir”，
意思是“搅动”。
也许将情感和以跳动为特征的器官
联系在一起是唯一的正确逻辑。
但这个联系是什么？
它是真实的还是纯粹隐喻？
作为心脏专家，
我今天在这里要告诉你们， 这个联系是真实的。
你将了解到，情感
能够，也实会对人类心脏 产生直接的物理影响。
但在我们深入之前，
让我们来谈谈隐喻意义上的心。
即便在今天，情感之心 的象征意义仍然存在。
如果问人们哪一个图片可以让人 联想到爱，
毫无疑义，恋人之心会高居榜首。
心脏的形状，称为心形，
在自然中很常见。
它存在于树叶，鲜花和 很多植物的种子中，
包括串叶松香草，
曾经在中世纪被用于生育控制，
这也许就是为什么心会与
性爱与浪漫联系在一起。
出于某种原因，
13世纪，情人的画像中 开始出现心形图案。
随着时间的推移， 这些画被涂成红色，
鲜血的颜色，
激情的象征。
在罗马天主教会，
心的形状被称为耶稣的圣心。
装饰着荆棘，散发着缥缈的光芒，
它成了修道院之爱的象征。
这种心与爱之间的联系 经受住了现代的考验。
1982年，患有末期心力衰竭 的退休牙医巴尼·克拉克
在犹他州接受了首例永久性 人工心脏移植手术，
他39岁的妻子曾向医生咨询，
“他还会爱我吗？”
今天，我们知道心脏不是爱
或其他情感的源头，
古人弄错了。
然而，我们开始越来越多地了解到
心脏和情感的联系是 极为亲密的整体。
心脏可能不是我们感觉的起源，
但它对感觉非常敏感。
在某种意义上，我们情感生活的记录
就写在我们的心脏上。
例如，恐惧和悲伤会导致 严重的心脏损伤。
控制无意识过程，如心跳的神经
可以感觉到痛苦，
并引发适应不良的“战斗或逃跑”反应，
导致血管收缩，
心跳加速
和血压上升，
导致损伤。
换句话说，
越来越清晰的是，
我们的心脏对我们的 情感系统，对隐喻的心，
极度敏感。
大约20年前， 人们首次发现了一种名为
“应激性心肌病”的心脏病， 即“心碎综合症”，
在这种情况下，心脏在面对巨大 的压力或悲伤时急剧衰弱，
比如跟爱人分手或爱人去世后。
就像这些照片显示的，中间悲伤的心
跟左边正常的心看来很不同。
它看起来像是被打晕了，
往往会膨胀成章鱼壶的独特形状，
如右图所示，
一种有宽的底座和窄的日本锅。
我们还不知道这个发生的确实原因，
这种症状通常会在几周内消失。
然而，在急性期，
它可能会导致心脏衰竭，
危及生命的心律失常，
甚至死亡。
比如，我的一个老年病人的丈夫
最近去世了。
她很悲伤，当然， 但接受这个现实了。
也许松一口气。
这是一场持续了多年的疾病， 他患有老年痴呆。
但在葬礼结束的一周后， 她看着他的照片，
变得泪眼模糊。
然后她出现了胸痛， 随之而来的是呼吸急促，
脖子上青筋膨胀，额头出汗，
当她坐在椅子上时， 明显地感到气喘吁吁——
这些都是心脏衰竭的迹象。
她被送进了医院，
医院超声波验证了我们的怀疑：
她的心脏已经衰弱到只有 不到一半的正常功能，
并且膨胀成明显的章鱼壶形状。
但检查不出其他问题，
没有动脉阻塞的现象。
2周后，她的情感状态恢复正常，
并且，超声波检测确认，
心脏也恢复了健康。
应激性心肌病跟很多压力环境有关，
包括公共演讲——
（笑声）
（掌声）
家庭争分，赌博损失，
甚至一个惊喜的 生日派对都包括在内。
（笑声）
它甚至与广泛的社会动乱有关，
比如一场自然灾害后。
例如，2004年，
一场大地震摧毁了日本 最大岛屿上的一个地区，
超过60个人死亡，几千人受伤。
在这场灾难之后，
研究者发现跟一年前同期相比，
该地区在大地震后 一个月的应激性心肌病
发病率增加了24倍，
这些病例发生的位置
与地震的强度密切相关。
在几乎每个病例中， 病人都是住在震中附近。
有趣的是，应激性心肌病也曾在 一些愉快的事件后被发现，
但心脏反应似乎不一样，
在中部膨胀，而不是在顶部。
为什么不同的情绪会 导致心脏的不同变化
仍然是个迷。
但今天，也许是作为对 我们古代哲学家的赞歌，
我们可以说即便情感 不存在于我们的心脏中，
情感的心跟它的
生物体依然是以一种
惊人和神秘的方式相对应的。
心脏综合症，包括猝死，
长期以来，在个人隐喻之心经受了 强烈的情感干扰或混乱后的猝死
广泛见诸报端。
1942年，
哈佛生理学家沃尔特·坎农发表了一篇 名为《巫毒教的死亡》的论文，
在文中，他描述了一些 相信自己被诅咒的人
因为恐惧而死亡的案例，
比如被巫医或食用禁果后。
在很多案例中，牺牲者 绝望至极，当场猝死。
这些案例的共同之处在于 牺牲者们绝对相信
有一种外部的力量 会导致他们的死亡，
并且他们无力反抗。
坎农假定，这些明显的失控
引发了全面的生理反应，
血管收缩到使血容量
急剧下降的程度，
血压下降，
心脏急剧衰弱，
并且因为缺少氧气的输送 而导致大规模的器官损坏。
坎农认为巫毒教的死亡
仅限于土著或“原始”人。
但许多年来， 这些类型的死亡也出现在
各种各样的现代人身上。
今天，因悲伤而导致的死亡 出现在配偶和兄弟姐妹上。
破碎的心在生理上和 隐喻上都是致命的。
这种联系甚至在动物身上也成立。
在1980年发表在《科学》期刊上 的一个有趣研究中，
研究人员给笼养的兔子 喂食高胆固醇食物，
以研究其对心血管疾病的影响。
出乎意料的是，他们发现一些 兔子患的病就是比其他兔子多，
但他们无法解释为什么。
这些兔子的饮食结构， 环境和基因构成都是类似的。
他们认为可能和
技术员跟兔子互动频率有关。
所以他们重复了这个研究，
把这些兔子分成两组。
两组都吃高胆固醇的食物。
但其中一组，兔子被带出笼子，
被人们抱着，爱抚着， 和它说话，和它玩耍，
另一组的兔子则被留在笼子里
不闻不管。
一年之后，在对兔子进行解剖时，
研究者发现第一组的兔子，
那组有人类互动的兔子，
主动脉疾病比另一组少60%，
尽管有相似的胆固醇水平， 血压和心率。
今天，对心灵的关怀已不再是 哲学家们的专利，
他们专注于心灵的隐喻意义，
并且越来越多的进入 像我这样的医生领域，
运用着甚至1个世纪前的技术，
因为心脏在人类文化中的崇高地位，
被认为是禁忌。
在这个过程中，心脏
从充满隐喻和意义的超自然的物体
转变成了可以操纵和控制的机器。
但这里有个关键点：
我们现在明白，这些操纵
必须辅以对情感生活的关注，
毕竟数千年来，人们认为 情感生活包含在心脏之中。
比如，《生活方式心脏试验》，
1990年发表于英国《柳叶刀》杂志。
48名患有中度或重度 冠状动脉疾病的患者
被随机分配到常规护理
或一组包括低脂素食， 适度有氧运动，
群体社会心理支持
以及压力管理建议的
密集生活方式小组。
研究者发现密集生活组病人
冠状动脉斑块减少了近5%。
控制组，反之，
一年后冠状动脉斑块增加了5%，
并且5年后增加了28%。
他们患心脏病的几率翻倍，
比如心脏病发作，冠状动脉搭桥手术
和心脏病相关的死亡。
有一个有趣的事实：
对照组的一些患者采用 的饮食和锻炼计划
几乎与生活方式密集组 的患者一样多。
他们的心脏疾病仍然在持续。
单靠饮食和运动不足以促进 冠状动脉疾病的消退。
在1年和5年的随访中，
人们发现相比锻炼，压力管理
与冠状动脉疾病的逆转
更加紧密相关。
毫无疑问，这项研究和 类似的研究规模都很小，
当然，相关性并不能证明因果关系。
当然可能压力导致不健康习惯，
是心血管风险增加的真正原因。
但就像吸烟和肺癌的关系一样，
当如此多的研究都显示了同样的事情，
当存在解释因果关系的机制时，
否定一个可能存在 的说法是不负责任的。
许多医生得出的结论，也是我近20年
作为心脏专家了解到的：
情感之心与它的生理对应物以一种
惊奇和神秘的方式相交叉。
然而，今天的医学继续将 心脏概念化为一台机器。
这种概念化有很大的好处。
心脏病学，我的领域，
毫无疑问是过去100年最具成就的
科学领域之一。
支架，起搏器，除颤器， 冠状动脉搭桥手术，
心脏移植——
所有这些都是在二战后 发展或发明的。
然而，我们可能
已经接近了科学药物在对抗
心脏疾病上的极限。
事实上，在过去的十年中， 心血管疾病死亡率
的下降速度已经明显放缓。
我们需要转向新的模式
去继续取得我们已经习惯的进步。
在这种模式下，心理社会因素 将需要成为我们思考
心脏问题的前提和中心。
这将是一场艰苦的战斗，
在很大程度上它仍然 是一个尚未被探索的领域。
美国心脏学会仍然没有把情感压力
作为心理疾病的一个可改变危险因素，
部分原因可能是因为血压中的 胆固醇相比情感和社会混乱
更容易降低。
也许，有更好的方式。
如果我们知道当人们说 “破碎的心”时，
他们说的确实是一颗 真的破碎的心脏。
在照看我们的心脏时， 我们就必须更加关注
情感的力量和重要性。
我认识到，情感压力
往往是生死攸关的问题。
谢谢。
（掌声）
沒有任何其他器官，
也許在人類生命中 沒有任何其他物體，
會像人類的心那樣 充滿了隱喻和意義。
在歷史上，
心一直象徵著我們的情緒生活。
許多人認為它是靈魂的所在，
情緒儲存在其中。
「情緒」這個詞有一部分
源自於法文的動詞「émouvoir」，
意思是「激起」。
或許，將情緒連結到 特色為跳動的器官，
是唯一合邏輯的連結吧。
但，這個連結是什麼？
它是真的嗎？還是只是比喻？
身為心臟科醫生，
今天我就是來告訴各位，
這個連結是非常真實的。
各位將會了解到，情緒
能夠且確實會對人類的心 有直接的實質影響。
但在我們進入主題之前， 咱們先談談象徵性的心。
情緒的心至今仍然具有其象徵性。
如果我們去問大家，他們最會 把愛和哪個影像連結起來，
無疑地，愛心會是榜上的第一名。
心形，叫做心臟形曲線，
在大自然中很常見。
可以在許多植物的樹葉、 花朵、種子上看到這個形狀，
包括羅盤草，
在中世紀，它被用來做節育用，
也許這就是為什麼心會被連結到
性和浪漫的愛。
不論原因是什麼，
十三世紀時，心開始 出現在愛人的畫作中。
隨著時間過去，這些圖像 漸漸被著上紅色，
血的顏色，
象徵熱情。
在羅馬天主教教堂，
心形成為知名的耶穌聖心。
被莖棘環繞並發散出永恆的光茫，
它成為宗教裡愛的象徵。
心和愛之間的關聯 經得起現代的考驗。
退休牙醫巴內 克拉克 在心臟衰竭的末期時，
於 1982 年在猶他州得到了 第一顆永久的人工心臟，
據說他結婚 39 年的妻子問醫生：
「他還會愛我嗎？」
現今，我們知道心並非愛
或任何情緒的來源；
古人搞錯了。
但，我們越來越了解，
心和情緒之間的連結 是非常親密的連結。
我們的感覺也許不是來自心，
但心對情緒有很強的反應。
在某種意義上，我們的情緒生活
被記錄在我們的心上。
比如，恐懼、悲慟 會造成嚴重的心臟損傷。
控制無意識過程的神經例如心跳
能夠感受到憂苦，
並觸發一種適應不良的 「戰或逃」反應，
這就會觸發血管緊縮，
心臟得要更拼命，
血壓會上升，
造成傷害。
換言之，
我們越來越清楚知道，
我們的心臟對於 我們的情緒系統超級敏感，
也可以說，是對 象徵性的心超級敏感。
有一種心臟疾病， 大約在二十年前才被初次發現，
叫做「章魚壺心肌症」 或「心碎症候群」。
這種疾病是心臟在應對
強烈的壓力或悲慟時會急遽減弱，
比如和另一半分手 或愛人過世之後。
中間的這張照片是悲傷的心臟，
看起來和左側的正常心臟很不同。
它看起來受到震驚， 經常會鼓起來，
成為章魚壺的獨特形狀， 就是右側的圖，
章魚壺是一種日本壺， 底很寬但頸很窄。
我們不知道為什麼 會發生這種狀況，
這種症候群通常 會在幾週之內消失。
然而，在急性期，
它可能會造成心臟衰竭、
有生命危險的 心律失常，甚至死亡。
比如，我有一位年長病人，
她的先生最近過世了。
當然，她很傷心，但她接受了。
可能甚至鬆了一口氣。
他生了很久的病，失智症。
但在葬禮的一週後， 她看著他的照片，
開始落淚。
接著，她開始出現胸痛，
隨之而來的是呼吸短促、
頸部血管擴張、額頭出汗、
坐在椅子上時會有明顯的氣喘—–
全都是心臟衰竭的徵兆。
她住院了，
在醫院，超音波 確認了我們的懷疑：
她的心臟變弱了，
只剩不到一半的正常能力，
且鼓起來成為章魚壺的形狀。
但其他的檢測沒發現問題，
全身都沒有血管阻塞的徵兆。
兩週後，她的情緒狀態恢復正常，
超音波確認了
她的心臟也恢復正常。
章魚壺心肌症和許多壓力情境有關，
包括公開演說——
（笑聲）
（掌聲）
家庭糾紛、賭博輸錢，
甚至生日派對的驚喜。
（笑聲）
它也和普遍的社會動亂有關，
比如在天然災害之後。
比如，2004 年，
一次大地震破壞了
日本最大島上的一個區域。
超過 60 人死亡，數千人受傷。
緊接在這場大災難之後，
研究者發現，
在地震後一個月，
該區域中得章魚壺心肌症的案例數
比去年差不多時期要高了 24 倍。
這些病人的住所
和震動強度有密切的關係。
幾乎每位病人都住在震央附近。
有趣的是，章魚壺心肌症
也會在快樂的事件之後出現，
但心臟的反應顯然不同，
比如，中間部分會 鼓起，頂端則不會。
為什麼不同的情緒狀態 會造成不同的心臟改變？
這仍然是個謎。
但，現今，也許是對於 古代哲學家的讚頌，
我們可以說，即使
情緒不是裝在我們的心臟裡，
情緒的心仍然
和象徵性的心有所重疊（口誤），
和生物學的心有所重疊，
這當中的關係既驚人又神秘。
心臟的症候群包括猝死，
常常發生在經歷強烈情緒障礙的人，
或是象徵性的心非常混亂的人身上。
1942 年，
哈佛生理學家沃爾特 坎農
出版了一篇論文《巫毒之死》，
他在文中提到， 有些人會因為驚嚇而死
他們相信自己被詛咒，
比如巫醫施加的詛咒 或吃了禁忌食物造成的詛咒。
許多案例的受害者 失去所有希望，當場死亡。
這些案例的共通點是， 受害者完全相信
外部的力量能造成他們的死亡，
且他們完全沒有能力 對抗這種力量。
坎農假設，這種覺得 自己無法控制的感受
會造成無法減輕的生理反應，
血管會收縮到了會導致
血流量下降的程度，
血壓會爆跌，
心臟會劇烈衰弱，
因為缺乏氧氣輸送， 導致大量的器官受損。
坎農相信，巫毒造成的死亡
僅限於原住民或「原始」人。
但，多年來，已經發現這類死亡
也會發生在各種現代人身上。
現今，已知有配偶和手足 因為悲慟而死。
破碎的心是會致命的， 不論在實際上或比喻上都是。
這些關聯性也會出現在動物身上。
1980 年有一篇有趣的研究
刊載在《科學》期刊上，
研究者用高膽固醇食物 餵食被關在籠中的兔子，
來研究它對心血管疾病的影響。
意外的是，他們發現，有些兔子 發展出來的疾病比其他兔子還多，
但他們無法解釋原因。
這些兔子吃的東西、
環境、基因組成都很類似。
他們認為這個現象可能
和技術人員有多常 和兔子互動有關。
所以他們重做了該研究， 這次將兔子分為兩組。
兩組都餵食高膽固醇的食物。
但，其中一組兔子被放出籠子，
工作人員會抱牠們、 拍牠們，和牠們玩，
另一組的兔子則被 丟在籠子裡不管。
一年後，根據解剖，
研究者發現，
第一組的兔子，
有和人互動的兔子，
得到主動脈疾病的 比另一組低了六成，
雖然兩組的膽固醇含量、 血壓、心跳都差不多。
現今，對心的照顧比較 不屬於哲學家的領域，
哲學家專注的是心的象徵性意義，
而比較屬於我這種醫生的領域。
我們使用的技術，在一世紀前，
因為心在人類文化中的崇高地位，
甚至可能被視為禁忌。
在這個過程中，心已經有了轉變，
從幾乎是超自然的物體， 充滿象徵和意義，
變成可以操弄和控制的機器。
但，重點是：
我們現在了解，這些操弄
一定要搭配對於情緒生活的 注意，才能完善，
數千年來，人們都相信心 包含著這些情緒生活。
比如，想想看生活方式心臟試驗，
1990 年刊載在英國 期刊《刺胳針》上。
48 名有中度或嚴重 冠狀動脈疾病的病人
被隨機指派使用一般照護
或者特別護理的生活方式，包括
低脂素食餐、適度的有氧運動、
團體心理社會支持， 以及壓力管理建議。
研究者發現，生活方式組的病人
冠狀動脈斑塊減少近 5%。
另一方面，控制組的病人
冠狀動脈斑塊一年就增加了 5%，
五年再增加了 28%。
他們的心臟病 發生率也有近兩倍，
比如心臟病發作、心臟繞道手術，
及心臟相關的死亡。
這裡有個有趣的事實：
控制組的一些病人採用了 飲食和運動計畫，
計畫的強度和生活方式組差不多。
他們的心臟疾病仍然會持續發展。
光是飲食和運動，不足以 促使冠狀動脈疾病復原。
在一年後及五年後的後續追蹤中，
都發現，比起運動，壓力管理
和冠狀動脈疾病的 復原更有關聯性。
無疑這項及類似研究的規模都小，
且，當然，有關聯性 不表示就有因果關係。
的確有可能，壓力會 造成不健康的習慣，
那是心血管疾病風險 增加的真正理由。
但，就像是抽菸 和肺癌的關聯一樣，
當有這麼多研究指出同樣的結論，
且當有些機制可以 解釋因果關係時，
還否認可能有因果關係 存在就太任性了。
許多醫生的結論 和我在擔任心臟科醫生
近二十年期間所發現的事實一樣：
情緒的心會和生物學的心有交集，
這當中的關係既驚人又神秘。
但，現今的醫學持續 將心概念化成為一台機器。
這種概念化有很大的益處。
心臟病學，我的領域，
毫無疑問是過去一百年間
最偉大的科學成功故事之一。
支架、心律調整器、電擊器、
冠狀動脈繞道手術、心臟移植——
所有這些都是在第二次世界大戰 之後開發或發明出來的。
然而，有可能
我們快要碰到科學醫學 在對抗心臟疾病上
能夠做到的極限了。
的確，心血管疾病 死亡率的下降速度
在過去十年間已經顯著慢下來。
我們需要轉換到新的範式，
以繼續開創我們已經 習以為常的新進展。
心理社會因素在這個 範式中非常重要，
攸關我們如何看待心臟問題。
這將會是一場艱難的戰役，
且這個領域有很大一部分 都還沒有被探索過。
美國心臟協會仍未把情緒壓力列為
心臟疾病的可改變風險的關鍵因素。
也許有部分是因為要降低血膽固醇
遠比降低情緒和社會混亂容易許多。
也許會有更好的方法，
如果我們能夠了解， 當我們說「破碎的心」時，
有時我們的確是在講真正破碎的心。
在照護我們的心臟時，
我們必須要更加注意 情緒的力量和重要性，
我學到的是，情緒壓力
通常攸關生死。
謝謝。
（掌聲）