אנטיביוטיקה: מאחורי הקלעים, היא מאפשרת הרבה ברפואה המודרנית.
אנחנו משתמשים בה כדי לרפא מחלות מדבקות,
אבל גם כדי לבצע בבטחה כל דבר מניתוחים, לכימותרפיה,
ועד להשתלת איברים.
בלי אנטיביוטיקה,
אפילו תהליכים רפואיים שגרתיים יכולים להוביל לזיהומים מסכני חיים.
ואנחנו בסכנה לאבד אותם.
תרופות אנטיביוטיות הן כימיקלים שמונעים גדילה של חיידקים.
למרבה הצער, כמה חיידקים פיתחו עמידות
לכל התרופות האנטיביוטיות הזמינות.
במקביל, הפסקנו לגלות תרופות חדשות.
אבל יש תקווה שנוכל להשיג את הבעיה.
אבל ראשית, איך הגענו למצב הזה?
האנטיביוטיקה הראשונה שהיתה בשימוש נרחב היא פניצילין,
היא התגלתה ב-1928 על ידי אלכסנדר פלמינג.
בנאום קבלת פרס הנובל שלו ב-1945,
פלמינג הזהיר שתנגודת חיידקית עלולה להרוס
את הנס של האנטיביוטיקה.
הוא צדק: בשנות ה-40 וה-50,
חיידקים עמידים כבר החלו להופיע.
מאז ועד שנות ה-80,
חברות תרופות התמודדו עם בעיית העמידות
על ידי גילוי של הרבה תרופות אנטיביוטיות חדשות.
בהתחלה זה היה מפעל מאוד מוצלח -- ומאוד רוווחי.
במשך הזמן, כמה דברים השתנו.
אנטיביוטיקות חדשות שהתגלו היו הרבה פעמים אפקטיביות רק
לטווח צר של זיהומים,
בעוד הראשונות שימשו לטווח רחב של שימושים.
זו אינה בעיה בפני עצמה,
אבל זה אומר שאפשר היה למכור פחות מנות של התרופות האלו --
מה שהפך אותן לפחות רווחיות.
בזמנים המוקדמים, תרופות אנטיביוטיות היו בשימוש יתר נרחב,
כולל לזיהומים ויראליים, עליהן הן כלל לא השפיעו.
החלה ביקורת על נתינת יתר של מרשמים, שזה היה טוב, אבל גם הוריד את המכירות.
באותו זמן, חברות החלו לפתח יותר תרופות
שנלקחו לאורך חיי החולים,
כמו תרופות ללחץ דם וכולסטרול,
ומאוחר יותר תרופות נוגדות דיכאון ונוגדות חרדה.
בגלל שאלה נלקחו לתמיד, התרופות האלו היו רווחיות.
עד אמצע שנות ה-80, לא התגלו תרופות אנטיביוטיות חדשות.
אבל החיידקים המשיכו לפתח עמידות ולעביר אותה
על ידי חלוקת מידע גנטי בין חיידקים בודדים,
ואפילו בין מיני חיידקים.
כיום, הרבה חיידקים עמידים למספר גדול של תרופות אנטיביוטיות,
ויותר ויותר, כמה זנים אף עמידים לכל התרופות הקיימות.
אז, מה אפשר לעשות?
אנחנו צריכים לשלוט בשימוש באנטיביוטיקה קיימת,
וליצור תרופות חדשות,
להילחם בעמידות לתרופות קיימות וחדשות,
ולמצוא דרכים חדשות להילחם בזיהומים חיידקיים.
הצרכן הגדול ביותר של אנטיביוטיקה הוא ענף החקלאות,
שמשתמש באנטיביוטיקה לא רק כדי לרפא זיהומים,
אלא גם כדי לזרז גדילה של חיות למאכל.
שימוש בכמויות גדולות של אנטיביוטיקה
מגביר את החשיפה של חיידקים לאנטיביוטיקה
ולכן את ההזדמנות שלהן לפתח עמידות.
הרבה חיידקים שנפוצים בחיות, כמו סלמונלה, יכולים להדביק גם אנשים,
ומינים עמידים לתרופות יכולים לעבור אלינו דרך שרשרת המזון
ולהתפשט דרך מסחר בין לאומי ורשתות תחבורה.
בהקשר של מציאת תרופות אנטיביוטיות חדשות,
הטבע מציע את התרכובות הכי מבטיחות.
אורגניזמים כמו מיקרובים אחרים ופטריות התפתחו במשך מיליוני שנים
לחיות בסביבות תחרותיות --
מה שאומר שהם הרבה פעמים מכילים תרכובות אנטיביוטיות,
כדי לתת להם יתרון השרדותי על חיידקים מסויימים.
אנחנו יכולים גם לארוז אנטיביוטיקה במולקולות שעוצרות עמידות.
דרך אחת שחיידק מפתח עמידות היא דרך חלבונים משלו
שמפרקים את התרופה.
אם נארוז את האנטיביוטיקה במולקולות שחוסמות את המפרקים,
האנטיביוטיקה תוכל לעשות את עבודתה.
פאגים --וירוסים שתוקפים חיידקים אבל לא משפיעים על אנשים --
הם דרך מבטיחה חדשה להילחם בזיהומים חיידקיים.
ובינתיים, פיתוח חיסונים לזיהומים נפוצים
יכול לעזור למנוע מחלות מלכתחילה.
האתגר הכי גדול לכל הגישות האלו הוא מימון,
שממש לא מספק ברחבי העולם.
תקופות אנטיביוטיות הן כל כך לא רווחיות, שהרבה חברות רפואיות
הפסיקו לנסות לפתח אותן.
בינתיים, חברות קטנות יותר שהצליחו להביא אנטיביוטיקות חדשות לשוק
הרבה פעמים עדיין פושטות את הרגל כמו הסטארט-אפ האמריקאי אכאוגן.
שיטות ריפוי חדשות כמו פאגים וחיסונים
עומדים בפני אותן בעיות בסיסיות כמו אנטיביוטיקות מסורתיות:
אם הם עובדים טוב, משתמשים בהם רק פעם אחת,
מה שאומר שקשה להרוויח מהן כסף.
וכדי להתמודד בהצלחה עם העמידות בטווח הארוך,
נצטרך להשתמש באנטיביוטיקות חדשות בצמצום --
מה שמפחית את הרווחים עבור היוצרים שלהם אפילו יותר.
פתרון אפשרי אחד הוא לנתק בין הרווחים לבין כמות האנטיביוטיקה שנמכרת.
לדוגמה, בריטניה בוחנת מודל
בו ספקי הבריאות רוכשים מרשמי אנטיביוטיקה.
בזמן שממשלות בוחנות דרכים לעודד פיתוח אנטיביוטיקות,
התוכניות האלו הן עדיין בשלבים ראשוניים.
מדינות מסביב לעולם יצטרכו לעשות הרבה יותר.
אבל עם מספיק השקעה בפיתוח אנטיביוטיקה
ושימוש מבוקר בתרופות הקיימות שלנו,
עדיין אפשר להתגבר על העמידות.