Ő itt Joanna.
Egy lengyelországi egyetemen dolgozik.
Egy szombaton hajnali háromkor
felkelt, összepakolta a hátizsákját,
és több mint ezer kilométert utazott
csak azért, hogy egy ismeretlennel
politikai vitát folytasson le.
Christof ügyfélszolgálati vezető Németországból.
Előtte ők ketten sosem találkoztak.
Csak annyit tudtak, hogy teljesen mást gondolnak
az európai politikáról, bevándorlásról, vagy az orosz helyzetről.
Majd egy napig vitatkoztak!
Aztán Joanna elküldött egy kissé fura e-mailt:
"Nagyon cool volt, minden egyes percét élveztem!"
(Nevetés)
Ők itt a brit Tom és a német Nils.
Ők sem ismerték egymást,
de mindketten olyan helyi focicsapatnak szurkolnak,
mint a Borussia Dortmund vagy a Tottenham Hotspurs.
És pont ott találkoztak, ahonnét a focit eredeztetik,
egy focipályán Cambridge-ben.
De nem fociról vitáztak,
hanem a Brexitről.
És miután órákat csevegtek erről a megosztó témáról,
ők is küldtek egy eléggé váratlan e-mailt.
"Pazar volt, és mind a ketten nagyon élveztük."
(Nevetés)
Aztán 2019 tavaszán
harminchárom európai ország több mint 17 ezer résztvevője
jelentkezett egy politikai vitára.
Ezrek keltek át a határokon, hogy vitázzanak valakivel.
Ők mind a "Europe Talks" projekt résztvevői voltak.
Az eltérő politikai állásponttal rendelkezők párbeszéde
rendkívül nehézkessé vált,
nemcsak Európában.
Családok szakadnak szét, barátságok mennek tönkre.
A saját buborékunkban élünk.
Az úgynevezett szűrőbuborékot pedig felerősíti a közösségi média,
de ezek elsősorban nem digitális produktumok.
Mindig is létezett ez a szűrőbuborék.
Az elménkben.
Ahogy számos tanulmány rámutatott már,
például ignoráljuk, ha valami a meggyőződésünk ellen szól.
Az álhírek cáfolata nagyon is szükséges,
de nem elégséges, hogy megosztott társadalmunk
újradefiniálja önmagát.
Szerencsére, legalábbis néhány kutatás szerint,
talán eredményesek lehetünk egy egyszerű módszerrel:
személyes beszélgetés
olyasvalakivel, akinek eltérő véleménye van.
Ez lehetővé teszi, hogy a világot új nézőpontból szemléljük,
egy másik személy szemén keresztül.
A "Zeit Online" szerkesztője vagyok,
ez az egyik legnagyobb online híroldal Németországban.
Egy szerény gyakorlásból indult a "Europe Talks".
Számos újságírót, így minket is
megdöbbentett Trump és a Brexit, de Németország,
különösen a migráció ügyében, szintén megosztottá vált.
Így a kb. egymillió menekült 2015-ös és 2016-os érkezése
uralta a vitát.
És készülvén a 2017-es választásokra,
már tudtuk, hogy a politikai ügyekhez új megközelítés kell.
Így digitális kockák lévén,
egy csomó nagyon furcsa digitális ötlettel álltunk elő,
köztük az egyik egy politikai Tinderé volt:
(Nevetés)
randioldal eltérő politikai nézetekkel rendelkezőknek,
eszköz, ami ellentétes nézőpontúakat hoz össze.
És úgy döntöttünk, hogy teszünk egy próbát,
és elindítottuk a szaki nyelven "prototípusnak" hívott dolgot.
Nagyon egyszerű volt.
"Deutschland spricht" - azaz "Germany Talks" lett a neve -,
és 2017 májusában indítottuk útjára.
Ez is könnyen ment.
Főleg a Google Űrlapokat használtuk,
amit bárki alkalmazhat online kérdőívekhez.
És ilyen egyszerű kérdéseket ágyaztunk be a tartalmunkba:
"Túl sok menekültet fogadott be Németország?"
Igenre vagy nemre kattintasz.
És aztán ilyet is: "A Nyugat jól bánik Oroszországgal?"
vagy "Házasodhassanak-e a meleg párok?"
És ha megválaszoltad ezeket, még egy utolsó kérdés jött:
"Beszélnél olyannal, aki totál más véleményű?"
(Nevetés)
De ez csak kísérlet volt, büdzsé meg minden nélkül.
Néhány száz ember regisztrációjára számítottunk,
és úgy gondoltuk, hogy majd manuálisan párosítjuk őket.
Aztán az első nap végére 1000-en regisztráltak.
Néhány hét múlva pedig 12 000 német iratkozott fel,
hogy találkozzon egy ellentétes véleményűvel.
Így akadt egy kis problémánk.
(Nevetés)
Meghekkeltünk egy gyors és aljas algoritmust,
hogy tökéletes Tinder-matchet találjon
minél közelebb élő és minél eltérőbb válaszokat adó
emberek között.
Bemutattuk őket egymásnak e-mailen.
És, ahogy azt képzelhetik, rengeteg fenntartásunk volt.
Lehet, hogy senki sem fog elmenni a személyes találkozóra.
Lehet, hogy élőben minden beszélgetés borzalmas lesz.
Vagy lehet, hogy akad egy baltás gyilkos is az adatbázisban.
(Nevetés)
De aztán egy 2017. júniusi vasárnapon
valami csodálatos dolog történt.
Németek ezrei ültek le békés politikai diskurzust folytatni.
Ahogy Anno, a volt rendőrtiszt,
aki ellene van - vagy volt - a melegházasságnak,
és Anne, aki mérnök, és élettársi viszonyban él
egy másik nővel.
És órákon át beszélgettek mindenről,
amiről véleményük különbözött.
Egy ponton Anno, később azt mondta nekünk,
érezte, hogy megsérti Annet a melegházasságról szóló nézeteivel,
így saját feltevéseit kezdte megkérdőjelezni.
És miután három órán át beszélgettek,
Anne meghívta Annot a nyári bulijára,
és ma, évekkel később,
időre-időre találkoznak, és barátok maradtak.
Az algoritmusunk sebészi pontossággal működött itt is.
A szélsőjobbos AfD szóvivője,
ő meg terhesgondozási tanácsadó.
Egykor a Zöld Párt aktív tagja is volt.
De még összematcheltük ezt a tanárt és diákját is.
(Nevetés)
Ez egy algoritmus.
(Nevetés)
De párosítottunk egy apóst a saját menyével,
mert ugyan egymás közelében élnek, de nagyon eltérő véleményeket vallanak.
Általános szabály,
hogy nem végeztünk semmi felvételt, dokumentálást,
mert nem akartuk, hogy ez befolyásolja az embereket.
De egy kivételt tettem.
Mégpedig magammal.
A trendi berlini negyedemben, Prenzlauer Bergben,
találkoztam Mirkóval.
A képen én vagyok, Mirko nem akart rajta lenni.
Ő egy ifjú gyári munkás,
és úgy nézett ki, mint bármelyik helyi hipszter,
szakállal és kalappal.
Órákon át beszélgettünk, csodálatos embernek véltem.
Annak ellenére, hogy tényleg nagyon más véleményünk volt
a legtöbb témáról -
talán a nők jogainak kivételével,
ahol nem igazán értettem a gondolatait -,
nagyon kellemesen telt a beszélgetés.
Utána rágugliztam Mirkóra.
Kiderült, hogy kamasz éveiben neonáci volt.
Úgyhogy felhívtam és megkérdeztem:
"Ezt miért nem említetted?"
"Nem mondtam, mert túl akarok lenni rajta.
Egyszerűen nem akarok többet beszélni róla" - felelte.
Azt gondoltam, ilyen múlttal sosem változnak az emberek,
és újra kellett gondolnom a feltevéseimet,
ahogy ezt tette számos résztvevő, aki e-mailt
vagy szelfit küldött nekünk.
Semmi erőszakos eseményről nem tudunk.
(Nevetés)
Azt sem tudjuk, hogy van-e pár, akik összeházasodtak.
(Nevetés)
De annyira izgatottak lettünk, és újra meg akartuk csinálni,
egy 2.0-ás verzióban,
szélesítve a résztvevők sokféleségét,
mert persze elsőre ők mind az olvasóink közül kerültek ki.
Így pályázatot hirdettünk,
megkértünk több médiát, hogy csatlakozzon hozzánk.
Slacken keresztül koordináltuk az egészet.
Ilyen, 11 nagy német média között lévő együttműködésre
ezelőtt nem volt példa.
Ezúttal több mint duplája, 28 000 ember jelentkezett.
A német elnök pedig -
itt a kép közepén -
a fővédnökünkké vált.
2018 nyarán újra több ezer német gyűlt össze,
hogy találkozzon egy más véleményen lévővel.
Berlinbe hívtunk néhány párt egy különleges eseményre.
És íme ez a kép
a kedvenc szimbólumom a "Germany Talks"-ra.
Henrik buszvezető és boxedző,
Engelbert egy gyermeksegítő központ elnöke.
Mind a hét kérdésünkre eltérő válaszokat adtak.
Előtte sosem találkoztak,
és egy nagyon intenzív diskurzust folytattak,
úgy tűnt, hogy egyébként
jól kijönnek egymással.
Ez alkalommal azt is tudni akartuk,
hogyan hatnak a beszélgetések a résztvevőkre.
Így megkértünk kutatókat, kérdezzék ki a résztvevőket.
Kétharmaduk azt mondta, hogy tanult valamit
a partnere álláspontjából.
Közelítettek a nézőpontok hatvan százalékuknál.
A társadalomba vetett bizalom szintén magasabb lett
a kutatók szerint.
Kilencven százalékuk élvezte a vitát.
Tíz százalék nem,
de ebből nyolc azért, mert partnerük nem jött el.
(Nevetés)
A "Germany Talks" után külföldi médiaorgánumok kerestek meg,
és úgy döntöttünk, kreálunk egy biztonságos felületet.
"My Country Talks" lett a neve.
És rövid időn belül a "My Contry Talks"
több tucat helyi és nemzeti rendezvény megszületésében vett részt,
mint a belga "Het grot gelijk" a finn "Suomi puhuu",
vagy a "Britain Talks" az Egyesült Királyságban.
Mint az elején említettem, elindult a "Europe Talks" is,
tizenöt nemzetközi médiapartnerünkkel,
a brit Financial Timestól a finn Helsingin Sanomatig.
Több ezer európai találkozott egy vadidegennel,
hogy politikáról vitázzanak.
Eddig 150 médium keresett meg minket szerte a világból,
és talán egy nap lesz "The World Talks" is,
több százezer résztvevővel.
De nem is a számok lényegesek,
nyilván.
Ami igazán számít...
Mikor két ember találkozik, hogy pár órára beszéljenek,
anélkül, hogy bárki is hallgatná őket,
megváltoznak.
És így a társadalmunk is.
Apránként, beszélgetésről beszélgetésre változik.
Ami igazán számít az, hogy ismét megtanulunk
személyes beszélgetéseket folytatni egy idegennel úgy,
hogy senki sem
hallgat minket.
Nem csak azzal az idegennel, akiket bemutatnak
a politikai Tinderen,
de kocsmában, kondiban, vagy kávézóban is.
Szóval kérem önöket, találkozzanak valakivel,
vitázzanak,
és jó szórakozást kívánok hozzá.
Köszönöm.
(Taps)
Wow!
(Taps)