Acum 24 de ani,
am fost angajată la The New Yorker
ca editor artistic
pentru a revitaliza
instituția care devenise una oarecum constantă
și pentru a aduce noi artiști,
pentru a încerca să scoată revista din turnul ei de fildeș
și a o face să țină pasul cu timpul.
Pentru mine era exact munca ideală
deoarece mereu am fost captivată de cum poate o imagine -
un simplu desen -
își poate croi drum prin torentul de imagini pe care le vedem în fiecare zi.
Cum se poate captura un moment,
cum se poate cristaliza un trend social sau un eveniment complex
într-un mod în care o mulțime de cuvinte nu sunt capabile să o facă --
și să reducă asta într-o esență și să o transforme într-un desen.
Așa că am mers la bibliotecă
și m-am uitat la prima copertă desenată de Rea Irvin în 1925 -
un dandy uitându-se la un fluture prin monoclul său,
și îl numim Eustace Tilley.
Și am realizat că la fel cum o revistă devine cunocută
pentru cercetările sale profunde și rapoartele lungi,
o parte din umor se pierduse de-a lungul drumului,
pentru că de multe ori Eustace Tilley a fost văzut ca un dandy arogant,
dar de fapt, în 1925,
când Rea Irvin a desenat pentru prima oară această imagine,
el a făcut-o ca parte a unei reviste de umor
ca să amuze tinerii vremii,
care au fost tineri în pas cu moda din anii '20.
Și în bibliotecă,
am găsit imagini care au surprins cu adevărat spiritul timpului
din vremea Marii Depresiuni.
Și asta ne arată nu doar cu se îmbrăcau oamenii
sau cum arătau mașinile,
ci de asemenea și ce îi făcea să râdă,
care erau prejudecățile lor.
Și înțelegi cu adevărat cum era trăiești în anii '30.
Așa că am sunat artiști contemporani,
ca și Adrian Tomine.
Deseori sun artiști narativi -
desenatori, autori de cărți pentru copii -
și le dau teme precum,
știți, cum e să fii în metrou,
sau Ziua Îndrăgostiților,
și ei îmi trimit crochiuri.
Iar odată ce crochiurile sunt aprobate de către editor,
David Remnick,
totul este rapid.
Și iubesc modul în care
aceste imagini nu îți spun cum să gândești.
Dar ele te fac să gândești,
pentru că artistul este de fapt --
este aproape un puzzle;
artistul desenează puncte,
și tu, cititorul, trebuie să completezi imaginea.
Deci pentru a obține această imagine din stânga de Anita Kunz,
sau pe cea din dreapta de Tomer Hanuka,
trebuie să te joci cu diferențele.
Și este ceva care...
Este cu adevărat captivant de văzut
cum au un angajament cu cititorul...
cum acele imagini captivează cu adevărat--
se joacă cu stereotipurile.
Dar când înțelegi asta,
se rearanjază stereotipurile pe care le ai în minte.
Dar imaginile nu trebuie doar să arate oameni,
uneori pot fi un sentiment.
Imediat după 11 septembrie,
am fost într-un punct,
ca și oricine,
când chiar nu prea știam cum să fac față lucrurilor prin care treceam,
și am simțit că nicio imagine nu poate surprinde momentul,
și mi-am dorit să fac doar o copertă neagră,
ca fără nicio copertă.
Și am vorbit cu soțul meu, caricaturist Art Spiegelman,
și i-am spus că intenționez să propun asta,
și el a zis: „Oh, dacă vrei să faci o copertă neagră,
atunci de ce nu faci silueta Turnurilor Gemene
negru pe negru?"
Și m-am așezat să desenez asta,
și de îndată ce am văzut-o,
un fior m-a cuprins
și am realizat
că în acest refuz de a face o imagine
am găsit o modalitatea de a ilustra pierderea
și doliul
și absența.
Și acesta este un lucru profund pe care l-am învățat în acest proces -
că uneori unele imagini care spun cel mai mult
fac asta cu multe mijloace de rezervă.
Și o simplă imagine poate spune multe.
Așa că aceasta este imaginea lui Bob Staake pe care am publicat-o
chiar după alegerile lui Barack Obama,
și surprinde un moment istoric.
Dar nu putem plănui asta,
deoarece pentru a face acest lucru,
trebuie să lăsăm artistul să trăiască emoțiile pe care le simțim cu toții
când se întâmplă un lucru.
Deci, în noiembrie 2016,
în timpul alegerilor de anul trecut,
singura imagine pe care am putut-o publica a fost aceasta,
care a fost pe stand în săptămâna când toată lumea a votat.
(Râsete)
Pentru că am știut că cineva a simțit asta -
(Râsete)
când rezultatele alegerilor au fost anunțate.
Și când am aflat rezultatele
am fost chiar într-o pierdere,
și asta e imaginea care a fost trimisă de Bob Staake din nou
și a lovit cu adevărat un punct sensibil.
Și din nou,
nu ne putem da seama cu adevărat ce va urma,
dar atunci am simțit că nu am știut cum să mergem înainte,
dar am mers înainte,
și asta e imaginea pe care am publicat-o după alegerea lui Donald Trump
și în perioada Marșului Femeilor
peste tot în SUA.
Deci în cei 24 de ani,
am văzut peste 1000 de imagini prinzând viață săptămână după săptămână,
și deseori m-am întrebat care este favorita mea,
dar nu pot alege una
pentru că sunt atât de mândră de cât de diferită este fiecare imagine,
una față de alta.
Și asta se datorează talentului și diversității
tuturor artiștilor care contribuie.
Și acum, ei bine,
acum, suntem deținuți de Rusia,
deci -
(Râsete)
Într-o redare de Barry Blitt,
Eustace a devenit Eustace Vladimirovich Tilley.
Și fluturele nu este nimeni altul decât un Donald Trump buimac
fluturând din aripi,
încercând să-și dea seama cum să controleze efectul fluturelui,
și acum faimosul logo care a fost desenat de Rae Irvin în 1925
este acum în limba chirilică.
Deci, ce mă face cu adevărat entuziasmată de acest moment
este modul în care...
Știți, presa liberă este esențială în democrația noastră.
Și noi putem vedea de la sublim la ridicol
că artiștii pot surprinde ce se întâmplă
în așa fel încât un artist
înarmat doar cu cerneală indiană și acuarele
poate surprinde și intra într-un dialog cultural.
Asta pune acești artiști în centrul acelei culturi,
și este exact locul în care cred că ar trebui să fie.
Deoarece principalul lucru de care avem nevoie acum e o caricatură bună.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)