1970. godine marihuana je klasificirana kao droga broj jedan u SAD-u,
najstroža moguća oznaka,
što znači da je bila potpuno ilegalna, a njen medicinski značaj nije bio prepoznat.
Desetljećima se ovo stajalište održalo
i sputavalo istraživanja mehanizama i učinaka droge.
Danas su terapeutske koristi marihuane široko priznate
i neke su države legalizirale njenu medicinsku uporabu ili tome teže.
Ali povećano priznanje medicinske koristi marihuane ne odgovara na pitanje:
"Je li rekreacijska upotreba marihuane loša za tvoj mozak?"
Marihuana utječe na kanabinoidni tjelesni sustav,
koji ima receptore u cijelom mozgu i tijelu.
Prirodne molekule u tijelu, zvane endokanabinoidi,
također utječu na te receptore.
Ne razumijemo u potpunosti kanabinoidni sustav,
ali ima jednu značajku koja pruža veliki uvid u njegovu funkciju.
Većina neurotransmitera putuje od jednog do drugog neurona
kroz sinapsu kako bi širili poruke.
Ali endokanabinoidi putuju u suprotnom smjeru.
Kada se poruka prenese od jednog do drugog neurona,
prijemni neuron oslobađa endokanabinoide.
Ti endokanabinoidi putuju nazad utječući na neuron koji šalje poruku -
ustvari mu dajući povratne informacije prijemnog neurona.
To znanstvenike dovodi do uvjerenja da endokanabinoidni sustav
primarno služi moduliranju drugih vrsta signala,
pojačavajući neke i smanjujući druge.
Povratne informacije endokanabinoida usporavaju stope neuronske signalizacije.
To ne znači nužno da se usporavaju ponašanje ili percepcija.
Naprimjer, usporavanje signala koji inhibira mirise
zapravo može napraviti mirise intenzivnijima.
Marihuana sadrži dva glavna aktivna spoja,
tetrahidrokanabinol, ili THC, i kanabidiol, ili CBD.
THC se smatra primarno odgovornim za psihoaktivne učinke marihuane
na ponašanje, kogniciju i percepciju,
dok je CBD odgovoran za nepsihoaktivne učinke.
Poput endokanabinoida,
THC usporava signaliziranje vezujući se za kanabinoidne receptore.
Ali on se veže za receptore u cijelom ovom širokom, difuznom sustavu odjednom,
dok se endokanabinoidi otpuštaju na određenom mjestu
kao odgovor na određeni podražaj.
Ova rasprostranjena aktivnost povezana s činjenicom da kanabinoidni sustav
neizravno utječe na mnoge druge sustave
znači da specifični kemijski sastav mozga, genetika pojedinca
te njegovo prethodno životno iskustvo značajno određuju kako će iskusiti drogu.
To se u većoj mjeri odnosi na marihuanu nego ostale droge,
koje svoje učinke iskazuju na jedan ili više specifičnih načina.
Tako štetni utjecaji, ako ikoji, značajno variraju od osobe do osobe.
I iako ne znamo kako točno marihuana
izaziva određene negativne učinke,
postoje izvjesni rizični faktori koji mogu povećati vjerojatnost
da će ih osobe doživjeti.
Najizvjesniji rizični faktor je dob.
Kod ljudi mlađih od 25, kanabinoidni su receptori koncentriraniji
u bijeloj tvari nego kod ljudi starijih od 25.
Bijela tvar uključena je u komunikaciju,
učenje, pamćenje i emocije.
Učestalo korištenje marihuane može omesti razvoj sustava bijele tvari
i utjecati na sposobnost mozga da stvara nove veze.
To može oštetiti sposobnost dugoročnog učenja i rješavanja problema.
Zasad, nije jasno koliko ozbiljno ovo oštećenje može biti ni je li reverzibilno.
Čak među mladim ljudima, rizik je veći što je osoba mlađa -
puno viši za osobe od 15 nego, primjerice, za osobe od 22 godine.
Marihuana također može uzrokovati halucinacije ili paranoidne deluzije.
Poznat kao psihoza izazvana marihuanom,
ovaj skup simptoma obično jenjava kad osoba prestane uzimati marihuanu.
Ali u rijetkim slučajevima, psihoza ne prestaje,
nego otkriva trajni psihotični poremećaj u podlozi.
Obiteljska povijest psihotičnih poremećaja poput shizofrenije je najizvjesniji,
ali ne i jedini rizični faktor ovakvog učinka.
Psihoza izazvana marihuanom također je češća među mladim odraslim osobama,
iako vrijedi napomenuti da se psihotični poremećaji
i inače u ovoj dobi počinju iskazivati.
Ono što ostaje nejasno u ovim slučajevima jest bi li se psihotični poremećaj
pojavio i da osoba nije uzimala marihuanu -
je li marihuana okidač za ranije pojavljivanje,
katalizator za prelaženje linije koja se u suprotnom ne bi prešla,
ili je reakcija na marihuanu samo indikator
poremećaja u podlozi.
U svakom slučaju, uloga marihuane varira od osobe do osobe.
U svakoj dobi, kao i s mnogim drugim drogama,
mozak i tijelo postaju manje osjetljivi na marihuanu nakon ponovljene upotrebe,
što znači da je potrebno više za postizanje istih učinaka.
Nasreću, za razliku od drugih droga,
ne postoji rizik od predoziranja marihuanom,
i čak i teška uporaba marihuane ne dovodi do iscrpljenja
ili po život opasnih simptoma ustezanja po prestanku uporabe.
Doduše, postoje suptilniji oblici ustezanja od marihuane,
uključujući poremećaje spavanja, iritabilnost i depresivno raspoloženje,
koji se povlače kroz nekoliko tjedana od prestanka uporabe.
Dakle, je li marihuana loša za tvoj mozak?
Ovisi o tome tko si ti.
Ali iako su neki rizični faktori lakši za odrediti, drugi nisu dobro razumljivi,
što znači da i dalje postoji mogućnost doživljavanja negativnih učinaka,
čak i ako nemaš nijedan poznati rizični faktor.