ב-1970, מריחואנה הוגדרה כסם בדרגה 1 בארצות הברית:
ההגדרה הכי קשוחה האפשרית,
מה שאומר שהיא היתה לגמרי לא חוקית ולא מוכרת לצרכים רפואיים.
במשך עשורים, התפיסה הזו המשיכה
ועצרה את המחקר על הפעולה של הסם והשפעתו.
היום, התועלות הרפואיות של מריחואנה מוכרות באופן נרחב,
וכמה אומות הפכו מריחואנה רפואית לחוקית, או נעות לכיוון.
אבל ההכרה הגוברת בתועלות הרפואיות של מריחואנה לא עונה על השאלה:
האם מריחואנה למטרות פנאי מזיקה למוח שלכם?
מריחואנה פועלת על המערכת הקנבינואידית של הגוף,
שיש לה קולטנים בכל רחבי המוח והגוף.
מולקולות הנוצרות בגוף, שנקראות אנדו-קנבינואידים,
פועלות על הקולטנים האלה.
אנחנו לא לגמרי מבינים את המערכת הקנבינואידית,
אבל יש לה תכונה אחת שמספקת רמז גדול לפעולה שלה.
רוב המעבירים העצביים נעים מויורון אחד לאחר
דרך הסינפסות כדי להעביר הודעה.
אבל אנדו-קנבינודיאדים נעים בכיוון ההפוך.
כשמסר עובר מנוירון אחד לאחר,
הנוירון המקבל משחרר אנדו-קנבינואידים.
האנדו-קנבינואידים האלה נעים אחורה כדי להשפיע על הנוירון השולח --
ובצעם נותנים לו משוב מהנוירון המקבל.
זה הוביל מדענים להאמין שהמערכת האנדו-קנבינואידית
עובדת בעיקר כדי לווסת אותות אחרים--
מגבירה כמה ומחלישה אחרים.
המשוב מאנדו-קנבינואידים מאט את קצב האותות העצביים.
אבל זה לא בהכרח אומר שזה מאט את ההתנהגות או התפיסה.
לדוגמה, האטת אות שמדכא ריח
יכולה למעשה להפוך את הריח לחזק יותר.
מריחואנה מכילה שני רכיבים פעילים,
טטרה-הידרו-קנאבינול או THC, וקנאבידיאול או CBD.
THC נחשב לאחראי העיקרי להשפעה הפסיכו-אקטיבית של מריחואנה
על ההתנהגות, החשיבה, והתפיסה,
בעוד CBD אחראי להשפעות הלא פסיכו-אקטיביות.
בדומה לאנדו-קנבינואידים,
THC מאט את האותות על ידי התקשרות לקולטני קנבינואידים.
אבל הוא נקשר לקולטנים בכל המערכת המפוזרת הזו בבת אחת,
בעוד שאנדו-קנבינואידים משתחררים רק במקום מסויים
בתגובה לגירוי מסויים.
הפעילות המפוזרת הזו יחד עם העובדה שהמערכת הקנבינואידית
משפיעה באופן עקיף על הרבה מערכות אחרות
גורמים לכך שהמבנה המוחי, הגנטיקה, ונסיון החיים של כל אדם
קובעים במידה רבה איך הם מושפעים מהסם.
זה נכון יותר עם מריחואנה מאשר עם סמים אחרים
שמייצרים את ההשפעות שלהם במספר מוגבל של דרכים.
אז ההשפעות המזיקות, אם בכלל, משתנות מאוד מאדם לאדם.
ובעוד אנחנו לא יודעים איך בדיוק מריחואנה
מייצרת השפעות שליליות מסויימות,
יש גורמי סיכון ברורים שיכולים להגביר את הסיכוי של אנשים
לחוות אותן.
הסיכון הכי ברור הוא גיל.
באנשים צעירים מ-25, יש ריכוז גבוה יותר של קולטני קנבינואידים
בחומר הלבן, מאשר באנשים מעל 25.
החומר הלבן מעורב בתקשורת,
למידה, זיכרון, ורגשות.
שימוש תכוף במריחואנה יכול להפריע להתפתחות נתיבי בחומר הלבן,
וגם להשפיע על היכולת של המוח ליצור חיבורים חדשים.
זה יכול לפגוע בלמידה לטווח ארוך ובפתרון בעיות.
עדיין לא ברור כמה חמור הנזק הזה יכול להיות או אם הוא הפיך.
וגם בין צעירים, הסיכון גבוה יותר ככל שהאדם צעיר יותר --
גבוה בהרבה עבור בני 15 מאשר בני 22 לדוגמה.
מריחואנה יכולה גם לגרום להזיות או אשליות פרנואידיות.
מה שידוע כפסיכוזה שנגרמת על ידי מריחואנה,
הסימפטומים האלה בדרך כלל שוכחים כשהאדם מפסיק להשתמש במריחואנה.
אבל במקרים נדירים, הפסיכוזה לא עוברת,
ובמקום זאת, נחשפת הפרעה פסיכוטית מתמשכת.
היסטוריה משפחתית של הפרעות פסיכוטיות כמו סכיזופרניה היא גורם הסיכון הכי בולט לכך,
אך לא היחיד.
פסיכוזה ממריחואנה נפוצה יותר גם בין בוגרים צעירים,
למרות שכדאי לציין שהפרעות פסיכוטיות
בדרך כלל מופיעות בגיל הזה בלי קשר.
מה שלא ברור במקרים האלה הוא אם ההפרעה הפסיכוטית
היתה מופיעה בלי שימוש במריחואנה --
ואם שימוש במריחואנה הפעיל אותה מוקדם,
האם הוא היה הקש ששבר את גב הגמל, שלא היה נשבר בלעדיו,
או שהתגובה למריחואנה היא בסך הכל סימן
להפרעה קיימת.
כנראה, התפקיד של מריחואנה משתנה מאדם לאדם.
בכל גיל, כמו עם סמים אחרים,
המוח והגוף הופכים לפחות רגישים למריחואנה אחרי שימוש חוזר,
מה שאומר שנדרש יותר חומר כדי להשיג את אותה תוצאה.
למרבה המזל, בניגוד לסמים אחרים,
אין סיכון של מנת יתר קטלנית ממריחואנה,
ואפילו שימוש כבד לא מוביל לסימפטומים
מגבילים או מסכני חיים של גמילה אם השימוש נפסק.
אבל כם ישנם תסמיני גמילה קלים יותר למריחואנה,
כולל הפרעות שינה, עצבנות, ומצב רוח מדוכא,
שעוברים תוך כמה שבועות מהפסקת השימוש.
אז האם מריחואנה גרועה למוח שלכם?
זה תלוי במי אתם.
אבל בעוד גורמי הסיכון קלים לזיהוי, אחרים לא מובנים היטב --
מה שאומר שיש עדיין אפשרות לחוות השפעות שליליות,
אפילו אם אין לכם גורמי סיכון ידועים.