Juana Ramírez de Asbaje stătea în faţa unei comisii de teologi,
jurişti şi matematicieni prestigioşi.
Viceregele Noii Spanii îi invitase să testeze cunoştinţele tinerei femei
punând cele mai dificile întrebări pe care le puteau concepe.
Dar Juana a reuşit să facă faţă oricărei provocări,
de la ecuaţii complicate la întrebări filozofice.
Observatorii vor asemăna mai târziu scena
cu „un galion regal ce respinge câteva canoe".
Femeia ce a înfruntat acest interogatoriu s-a născut la mijlocul secolului XVII.
În acea perioadă, Mexicul era o colonie spaniolă de peste un secol,
îndreptându-se spre un sistem complex şi stratificat.
Bunicii de pe linia mamei a Juanei erau născuţi în Spania,
făcându-i membri ai celei mai respectate clase din Mexic.
Dar Juana era un copil din flori iar tatăl său, un căpitan militar spaniol,
a părăsit-o pe mama ei, Doña Isabel,
care le-a crescut singură pe Juana şi pe surorile ei.
Din fericire, mijloacele de trai moderate ale bunicilor ei
au asigurat familiei o existenţă confortabilă.
Iar Doña Isabel era un bun exemplu pentru fiicele sale,
reuşind să gestioneze una din proprietăţile tatălui ei,
în ciuda analfabetismului ei şi misoginismului perioadei.
Probabil acest precedent a inspirat încredere Juanei de-a lungul vieţii.
La trei ani, ea mergea la şcoală în secret alături de sora sa mai mare.
Când a realizat că studiile superioare erau accesibile doar bărbaţilor,
ea a implorat-o pe mama sa să o lase să înveţe deghizată.
Cererea fiindu-i respinsă, Juana a găsit alinare în biblioteca bunicului.
La debutul adolescenţei, stăpânea deja dezbaterile filozofice, latina
şi limba aztecilor Nahuatl.
Inteligenţa precoce a Juanei atrăgea atenţia
curţii regale din oraşul Mexic,
iar la vârsta de 16 ani,
viceregele şi soţia sa au luat-o la ei ca damă de companie.
Aici piesele şi poemele sale fascinau şi totodată indignau curtea.
Poemul ei provocator „Foolish Men”
a criticat în mod scandalos dublele standarde sexiste,
condamnând modul în care bărbaţii corup femeile, învinuindu-le de imoralitate.
În ciuda acestei controverse, munca sa totuşi inspira adoraţie
şi numeroase cereri în căsătorie.
Dar Juana era interesată mai mult de cunoaştere decât de căsătorie.
Iar în societatea patriarhală a timpului,
exista un singur loc unde o putea găsi.
Biserica, fiind sub influenţa stăruitoare a Inchiziţiei spaniole,
ar permite Juanei să-şi menţină independenţa şi respectul,
rămânând nemăritată.
La 20 de ani, a intrat în mănăstirea ieronimilor Santa Paula
şi a dobândit noul său nume: Sor Juana Inés de la Cruz.
Ani de zile Sor Juana a fost considerată o comoară preţioasă a bisericii.
Ea a scris drame, comedii şi tratate despre filozofie şi matematică,
pe lângă muzică religioasă şi poezie.
Ea a creat o bibliotecă enormă
şi era vizitată de mulţi savanţi remarcabili.
În timp ce slujea drept trezorier şi arhivar al mănăstirii,
ea a protejat de asemenea traiul nepoatelor şi surorilor sale
de bărbaţii ce încercau să le exploateze.
Însă sinceritatea ei a făcut-o să intre în conflict cu binefăcătorii ei.
În 1690 un episcop a publicat critica surorii Juana despre o predică respectată.
În publicaţie
el a avertizat-o pe Sor Juana să se dedice mai mult rugăciunilor şi nu dezbaterilor.
Ea a răspuns că Dumnezeu nu ar fi înzestrat femeia cu intelect
dacă nu ar fi dorit ca aceasta să-l folosească.
Schimbul de replici a atras atenţia arhiepiscopului conservator al Mexicului.
Treptat, Sor Juana și-a pierdut prestigiul,
fiind forţată să-şi vândă cărţile şi să renunţe la scriere.
Furioasă de această cenzură, dar nedorind să părăsească biserica,
ea şi-a reînnoit jurămintele cu amărăciune.
În ultimul ei act de sfidare, ea le-a semnat:
„Eu, cea mai rea dintre toate” cu propriul ei sânge.
Fără acces la cărți, Sor Juana s-a dedicat acţiunilor de caritate,
iar în 1695 a murit de o boală contractată în timp ce îngrijea surorile.
În prezent, Sor Juana e considerată prima feministă a Americilor.
Ea e subiectul numeroaselor documentare, nuvele şi opere,
apărând pe bancnota mexicană de 200 de peso.
În cuvintele laureatului Nobel Octavio Paz:
„Nu e deajuns să spunem că opera Sor Juanei e un produs al istoriei:
trebuie să adăugăm că istoria e şi un produs al operei sale.”