Dotkněte se svého obličeje.
Jen do toho.
Co cítíte?
Jemný? Měkký?
Cíte sami sebe, je to tak?
No, ne tak docela.
Ve skutečnosti se dotýkáte tisíců mikroskopických stvoření
která vám žijí na tváři a na prstech.
Dotýkáte se některých z hub,
které se dnes snesly z větracích šachet.
Mohou za naše alergie
a jsou cítit plísní.
Dotýkáte se některých ze 100 miliard bakterií
které vám žijí na kůži.
Pochutnávají si na oleji z vaší pokožky, množí se
a vyrábějí při tom tělesný pach.
Nejspíše se dotýkáte i fekálních bakterií
které na vás přistály po spláchnutí na záchodě.
Nebo bakterií, které žijí ve vodovodních trubkách
a usadily se na vás ve sprše.
Omlouvám se.
(smích)
Asi jste si také mikroskopicky plácli
se dvěma druhy roztočů, kteří žijí na obličeji
úplně každému z nás.
Přes noc si užili procházky po vaší tváři
a sexu na vašem nose.
(smích)
Mnozí teď vypouští obsah svých střev na vaše póry.
(smích)
Teď se na ten prst podívejte znovu.
Co cítíte? Odpor?
Naléhavou potřebu mýdla a dezinfekce?
To nejspíš cítíte teď,
ale nemusí to tak být v budoucnu.
Za posledních 100 let
jsme si vybudovali nepřátelské vztahy
s mikroskopickým životem v našem nejbližším okolí.
Na každou mušku v domácnosti
na každou bakterii ve dřezu
lidé vymysleli nějaké řešení.
Produkt, který vymýtí, vyhubí,
vydezinfikuje.
Snažíme se okolo sebe zabít většinu mikroskopického života.
A přehlížíme tím nejlepší zdroj nových technologií
na této planetě.
Posledních 100 let bylo ve znamení lidských řešení na mikrobiální problémy,
dalších 100 let budeme objevovat mikrobiální řešení na problémy lidské.
Jsem vědec a pracuji s výzkumníky
na univerzitách v Severní Karolině a v Coloradu
na odhalení mikroskopického života v našem bezprostředním okolí,
na místech nudných i velmi osobních,
pod gaučem, na zahradě
nebo v pupíku.
Dělám to proto, že je čím dál jasnější, jak málo víme
o mikroskopickém životě kolem nás.
Před několika lety vám žádný vědec nebyl schopen říct
jaký hmyz a mikroby žijí u vás doma –
tam, kde to znáte lépe než kdekoliv jinde.
Proto se s kolegy vydáváme,
vyzbrojeni vatovými smotky, pinzetami
a pokročilými technikami analýzy DNA,
odhalit mikroskopický život okolo nás.
Zatím jsme našli 600 druhů hmyzu
který žije v amerických domácnostech,
všechno od pavouků a švábů
až po malé roztoče zachycené na peří.
A našli jsme přes 100 000 druhů bakterií a hub
které žijí v chomáčcích prachu
a tisíce dalších na našem oblečení nebo ve sprše.
Zašli jsme ale ještě dál
a prozkoumali jsme mikroorganismy
které žijí uvnitř toho hmyzu, co máme doma.
Z každého hmyzu, vezměme si třeba vosu,
rozkvete v petriho misce celá mikroskopická džungle,
stovky druhů kypícího života.
Hotový biologický vesmír!
A monoho z těch všech druhů
ještě ani nemá jméno.
Většina živého kolem nás zůstává nepoznaná.
Vzpomínám si na okamžik, kdy jsem poprvé objevila nový druh.
Byla to houba, která žije v hnízdě vosíka francouzského.
Je bílá a nadýchaná
a pojmenovala jsem ji „mucor nidicola“
což v latině znamená že žije v cizím hnízdě.
Tady je obrázek, jak roste na dinosaurovi,
protože všichni víme, že dinosauři jsou cool.
Byla jsem tehdy v postgraduálním studiu
a byla jsem ze svého objevu strašně nadšená.
Tak volám tátovi a říkám:
„Tati! Objevila jsem nový mikroorganizmus.“
Ten se zasmál a povídá
„Super. Tak doufám že na něj máš i lék.“
(smích)
Lék, chápete to.
Táta je mým největším fandou,
takže v ten zdrcující moment, kdy chtěl zabít moji novou formu života,
jsem zjistila, že jsem ho zklamala
jako dcera i jako vědec.
Za celou tu dobu, co jsem dřela v laboratořích a vrtala se v hlíně
abych prozkoumala a zdokumentovala mikroskopický život okolo nás,
jsem mu nikdy neřekla co je mým skutečným cílem.
Není to hledání technologie
která mikroskopický život zabije.
Můj cíl je vyvinout z tohoto života technologii, která nás pomůže zachránit.
V našich domácnostech je přes 100 000 nepopsaných druhů.
To je 100 000 nových zdrojů pro řešení našich problémů.
Chápu, že je těžké věřit, že něco tak malého,
co má jen jednu buňku,
může dokázat velké věci –
ale ono může.
Tato stvoření jsou mikroskopičtí alychmisté,
kteří dokáží měnit prostředí
celým arzenálem chemických nástrojů.
To znamená, že mohou žít kdekoliv na planetě
a jíst cokoliv, co mají v dosahu.
Mohou jíst všechno od plastů po toxický odpad
a mohou produkovat věci jako ropu nebo energii do baterií
nebo dokonce nugety skutečného zlata.
Dokážou proměnit nejedlé na výživné.
Z cukru vyrobit alkohol.
Čokoládě dát její typickou chuť
a půdě energii pro růst.
Jsem tu proto, abych vám řekla,
že příštích 100 let budeme svědky, jak tato mikroskopická stvoření
řeší naše problémy.
A máme jich opravdu hodně.
Máme ty banální: zapáchající oblečení nebo jídlo bez chuti,
a pak ty obrovské:
nemoci, znečištění a války.
Toto je tedy mým cílem:
nejen dokumentovat mikroskopický život okolo nás
ale nacházet, v čem je pro nás jeho jedinečný přínos.
Tady je příklad.
Bavili jsme se o škůdci,
o vose, která žije v našich domácnostech.
Z té vosy jsme vytáhli málo známý mikroorganizmus
s jedinečnou schopností:
umí tvořit pivo.
To je vlastnost, kterou má jen několik druhů na celé planetě.
Všechna piva, která jste kdy ochutnali,
praděpodobně pocházela od jednoho z pouze tří druhů mikroorganismů.
Ale náš mikroorganizmus umí dělat pivo, které chutná jako med
a také umí dělat lahodně trpké pivo.
Tento mikroorganizmus, který žije v břiše vosy,
dokáže dělat také hodnotné kyselkavé pivo
lépe než kterýkoliv jiný mikroorganismus na planetě.
Celkem pivo dělají jen 4 druhy.
Tam, kde jste dříve viděli škůdce,
zkuste vidět vaše budoucí oblíbené pivo.
Druhý příklad.
Spolu s dalšími výzkumníky jsem vyhrabávala hlínu na zahrádkách.
A objevili jsme mikroorganismus, který umí dělat nový typ antibiotik.
Antibiotika, která umí zabít ty nejhorší bacily na světě.
To je samo o sobě úžasné,
ale je tu jedno tajemství:
za posledních 60 let
vznikla většina antibiotik na trhu
z podobných půdních bakterií.
Každý den jsme vy nebo já nebo kdokoliv tady v sále
i na této planetě
zachraňováni půdními bakteriemi, která produkují většinu našich antibiotik.
Kdekoliv vidíte špínu,
tak myslete na léky.
Můj asi nejoblíbenější příklad pochází od kolegů,
kteří zkoumají mikroorganismus z vodních řas,
který se bohužel jmenuje stejně jako kravský trus, ve kterém se našel.
Není ničím významný a nestál by za řeč,
až na to, že když ho podáte myším,
je to vakcína proti PTSD (post-traumatický stresový syndrom).
Očkování proti strachu.
Takže tam, kde vidíte žabinec, myslete na naději.
Je tolik dalších podobných příkladů
o kterých dnes nemám čas mluvit.
Uvedla jsem příklady řešení jen ze tří druhů mikroorgamismů,
představte si, co může dokázat těch 100 000 druhů
schovaných v prachu našich domácností.
Možná díky ním v budoucnu budete krásnější
nebo chytřejší,
nebo budete žít déle.
Chci abyste se podívali znovu na váš prst.
Pomyslete na všechna ta mikroskopická stvoření,
která neznáme.
Pomyslete na to, co mohou v budoucnu dokázat
nebo vytvořit,
nebo komu mohou zachránit život.
Jaký z toho prstu máte pocit teď?
Cítíte sílu?
To proto, že cítíte budoucnost.
Děkuji vám.
(potlesk)