Aš buvau keturiolikos,
kai boulingo alėjoje
apiplėšiau arkadinio žaidimo automatą.
Išeinant iš pastato,
apsauginis griebė mano ranką, tad leidausi bėgti.
Nubėgau gatve ir šokau ant tvoros.
Pasiekus tvoros viršų,
3 000-ių ketvirčio monetų svoris kuprinėje
nusvėrė mane atgal prie žemės.
Kai atsimerkiau, apsauginis, stovėjęs virš manęs,
tarė: „Kitą kartą, maži pankai, vokit tai, ką panešat.“
(Juokas.)
Buvau nuvežtas į nepilnamečių pataisos namus,
o kai mane paleido motinos globai,
pirmi mano dėdės žodžiai buvo: „Kaip įkliuvai?“
Atsakiau: „Krepšys buvo per sunkus.“
„Nereikėjo imti visų monetų.“ – sakė jis.
„Bet tai mažos monetos. Ką turėjau daryti?“ – atsakiau.
Už 10-ies minučių jis liepė man apiplėšti kitą arkadinio žaidimo automatą.
Mums reikėjo pinigų kurui namo.
Tai buvo mano gyvenimas.
Aš užaugau Ouklande, Kalifornijoje,
su mama ir kitais artimiausiais šeimos nariais
priklausomais nuo kreko.
Gyvendavau su šeima, draugais
ir benamių pastogėse.
Dažnai vakarienei stovėdavau eilėje prie nemokamos sriubos.
Artimas draugas man yra sakęs:
„Pinigai valdo pasaulį
ir viską jame.
Šiose gatvėse – pinigai yra galia.
Ir jei seksi pinigus,
jie atves tave pas blogiečius, arba gėriečius.“
Netrukus po to, aš padariau pirmą nusikaltimą.
Tai buvo pirmas kartas, kai man pasakė, jog turiu potencialo.
Atrodė, kad kažkas manimi tiki.
Niekas niekada man nesakė, kad galiu būti advokatu,
daktaru ar inžinieriumi.
Kaip turėčiau tai padaryti? Nemokėjau skaityti ar rašyti.
Buvau neraštingas.
Todėl visados maniau, kad nusikaltimai – mano kelias.
Ir vieną dieną,
kai kalbėjausi su kažkuo,
man pasakojo apie apiplėšimą, kurį galėtume įvykdyti.
Ir mes jį įvykdėme.
Realybė buvo tokia, kad augau
finansiškai stipriausioje valstybėje pasaulyje –
Jungtinėse Amerikos Valstijose,
bet, tuo pat metu, stebėjau mamą, laukiančią eilėje prie kraujo banko,
parduoti kraują už 40 dolerių, kad galėtų pamaitinti vaikus.
Iki šios dienos, ji vis dar turi tas dūrių žymes ant rankų.
Tad man niekada nerūpėjo mano bendruomenė.
Jiems aš irgi nerūpėjau.
Visi darė tai, ką darė, tik tam, kad gautų tai, ko nori –
narkotikų prekeiviai, banditai, kraujo bankas.
Visi ėmė kruvinus pinigus.
Aš irgi ėmiau savuosius, bet kokiais būdais.
Ėmiau savuosius.
Finansinis raštingumas tikrai valdė pasaulį,
ir aš, vaikas, buvau to vergas,
sekantis paskui blogiečius.
17-os buvau suimtas už apiplėšimą ir nužudymą,
ir greit išmokau, kad lėšos kalėjime valdo kur kas daugiau, nei gatvėje.
Taigi aš norėjau jų.
Vieną dieną aš nuskubau pagriebti sporto puslapį iš laikraščio,
kad mano kameros draugas man jį perskaitytų.
Tačiau netyčia pagriebiau verslo sritį.
Ir šis senas vyras man tarė: „Ei jaunikli, renkiesi akcijas?“
Aš paklausiau: „Kas tai?“
Jis atsakė: „Tai vieta, kur baltieji laiko visus savo pinigus.“
(Juokas.)
Tai buvo pirmas kartas, kai aš pajutau krislelį vilties,
ateities galimybę.
Jis trumpai man papasakojo, kas yra akcijos,
bet tai tebuvo paviršius.
Kaip aš turėjau tai pasiekti?
Negalėjau skaityti ar rašyti.
Įgūdžiai, kuriais maskavau savo neraštingumą,
šioje aplinkoje neveikė.
Aš buvau įkalintas narve, it grobis tarp plėšrūnų,
besikaunantis už laisvę, kurios niekad neturėjau.
Aš buvau pasimetęs, pavargęs,
ir nebeturėjau pasirinkimo.
Tad būdamas 20-ies,
padariau sunkiausią dalyką savo gyvenime –
paėmiau į rankas knygą.
Tai buvo pati didžiausia kančia mano gyvenime,
mokantis skaityti,
atsiskyrus nuo šeimos,
nuo artimųjų.
Buvo labai sunku.
Aš vargau.
Tačiau nežinojau,
kad buvau begaunantis didžiausias dovanas, apie kurias nė nesvajojau:
savęs vertinimą,
žinias, discipliną.
Skaitymas man teikė tiek džiaugsmo, kad skaičiau viską, ką galėjau:
saldainių popierėlius, drabužių logotipus, gatvės ženklus – viską.
Aš tiesiog viską skaičiau!
(Plojimai.)
Tiesiog viską skaičiau.
Taip džiaugiausi mokėdamas skaityti ir rašyti.
Artimieji paklausdavo: „Ką valgai?“
Atsakydavau: „S-A-L-D-A-I-N-Į, saldainį.“
(Juokas.)
Sakydavo: „Duok ir man.“ Sakydavau: „N-E. Ne.“
(Juokas.)
Tai buvo nuostabu.
Dabar, pirmą kartą savo gyvenime, aš galiu skaityti.
Tai suteikė nepakartojamą jausmą.
Taigi, būdamas 22-ejų, jausdamasis savimi,
pasitikėdamas savimi,
atsiminiau, ką gaujos narys man yra sakęs.
Atsiverčiau laikraštį, verslo puslapį.
Norėjau surasti tuos turtingus baltuosius.
(Juokas.)
Tad sekiau paskui tą viltį.
Kildamas karjeros laiptais,
mokydamas kitus, kaip valdyti finansus ir investuoti,
greit išmokau, kad privalau prisiimti atsakomybę už savo veiksmus.
Taip, aš užaugau itin sudėtingoje aplinkoje,
tačiau pats pasirinkau daryti nusikaltimus,
tad privalėjau atsakyti už tai.
Privalėjau prisiimti atsakomybę, ir prisiėmiau.
Sukūriau mokymo planą kaliniams –
kaip valdyti savo pinigus per įdarbinimus kalėjimuose.
Tinkamai valdant savo gyvenimo būdą, įgautume įgūdžių,
kuriuos galėtume panaudoti pinigams valdyti sugrįžus į laisvę,
kaip daro dauguma žmonių, kurie nevykdo nusikaltimų.
Tuomet atradau,
kad pagal „MarketWatch“,
daugiau nei 60 procentų amerikiečių
santaupose turi mažiau nei 1 000 dolerių.
„Sports Illustrated“ teigia, kad daugiau nei 60 procentų NBA ir
NFL žaidėjų – bankrutuoja.
40 procentų santuokų problemų kyla dėl finansų.
Kas per velnias?
(Juokas.)
Ar norite pasakyti, kad žmonės dirba visą gyvenimą,
perka mašinas, drabužius, namus ir kitus daiktus,
tačiau gyvena nuo algos iki algos?
Kaip visuomenė ketina padėti kaliniams
į ją sugrįžti,
jei nesusitvarko su savo reikalais?
Mums šakės.
(Juokas.)
Man reikia geresnio plano.
Kitaip nieko nebus.
Taigi,
pamaniau,
privalau susipažinti su esančiais šiame kelyje
ir jiems padėti.
Tai buvo beprotiška, nes dabar man rūpėjo mano bendruomenė.
Įsivaizduojat? Man rūpėjo mano bendruomenė.
Finansinis neraštingumas yra liga,
luošinusi mažumas ir žemesniąsias mūsų visuomenės klases,
iš kartos į kartą.
Ir mes turėtume dėl to pykti.
Paklauskite savęs:
Kaip 50 procentų Amerikos piliečių
gali būti finansiškai neraštingi tautoje, varomoje finansinės gerovės?
Mūsų teisė kreiptis į teismą, socialinis statusas,
gyvenimo sąlygos, transportas ir maistas –
viskas priklauso nuo pinigų, kurių dauguma nemoka valdyti.
Beprotiška!
Tai epidemija,
ir didesnė grėsmė mūsų saugumui, nei bet kuri kita problema.
Pagal Kalifornijos Pataisų Skyrių,
daugiau nei 70 procentų kalinių
atliko nusikaltimus, ar buvo nuteisti, dėl su pinigais susijusių nusikaltimų:
apiplėšimų, įsilaužimų, sukčiavimų, vogimų, šantažų,
ir sąrašas tęsiasi.
Klausykite,
vidutinis kalinys
patenka į Kalifornijos kalėjimo sistemą
be finansinio išsilavinimo,
uždirba 30 centų per valandą,
virš 800-ų dolerių per metus,
be jokių tikrų išlaidų, tačiau nesukaupia jokių santaupų.
Jo bausmei pasibaigus, jam duodama 200 dolerių, išėjimo proga, ir sakoma:
„Sėkmės, neprisidirbk. Negrįžk atgal.“
Be jokio prasmingo pasiruošimo, ar ilgalaikio finansų plano,
ką jam daryti?
Esant 60-ies?
Susirasti gerą darbą,
ar grįžti prie to paties nusikalstamo elgesio, dėl kurio ir pakliuvo į kalėjimą?
Jūs – mokesčių mokėtojai, jūs rinkitės.
Nors tikriausiai, jo išsilavinimas jau nuspręstas už jį.
Taigi, kaip išgydyti šią ligą?
Aš padėjau sukurti programą, pavadinimu
Financial Empowerment Emotional Literacy (Financinio Įgalinimo Emocinis Raštingumas)
Sutrumpinus – FEEL (angliškai: „jausti“)
Ji moko, kaip atskirti emocinius sprendimus
nuo finansinių sprendimų,
ir keturių nesenstančių tiesų apie asmeninius finansus:
kaip tinkamai taupyti,
kontroliuoti pragyvenimo išlaidas,
efektyvaus skolinimosi,
ir finansų diversifikavimo, leidžiant pinigams dirbti už jus,
vietoj to, kad jūs dirbtumėt už juos.
Kaliniams šių įgūdžių reikia prieš išeinant į laisvę.
Be šių gyvenimiškų įgūdžių neįmanoma pasikeisti.
Idėja, kad tik specialistai gali investuoti ir valdyti pinigus
yra absurdiška,
ir tas, kas jums taip sakė – melagis.
(Plojimai.)
Specialistas yra asmuo,
kuris išmano savo darbą geriau nei dauguma.
Niekas nežino kiek pinigų tau reikia, turi, ar nori, geriau nei tu,
o tai reiškia, kad tu esi specialistas.
Finansinis raštingumas nėra įgūdis, ponai ir ponios,
tai – gyvenimo būdas.
Finansinis stabilumas yra šalutinis normalaus gyvenimo būdo produktas.
Finansiškai pasikaustęs kalinys gali tapti mokesčių mokėtoju,
o finansiškai pasikaustęs mokesčių mokėtojas gali juo išlikti.
Tai leidžia mums kurti jungtis tarp tų, kuriems darome įtaką –
šeimos, draugų ir tų jaunų žmonių,
kurie vis dar tiki, kad nusikaltimai ir pinigai yra susiję.
Tad pamirškime baimę ir nerimą
dėl visų finansinių terminų
ir visų kitų nesąmonių, kurias esate girdėję.
Ir pažvelkime į esmines mūsų visuomenės luošinimo priežastis,
nuo atsakomybės priėmimo iki geresnio gyvenimo valdymo.
Ir sukurkime paprastą ir lengvai naudojamą mokymo planą,
kuris atskleis mums esmę, tai,
kas finansinis įgalinimas ir emocinis raštingumas iš tiesų yra.
Jeigu jūs sėdite šioje auditorijoje, ir galvojate:
„Aha, bet tai ne apie mane, ir aš tuo netikiu,“
ateikite į mano mokymus,
(Juokas.)
kad galėčiau parodyti, kiek jums kainuoja kiekvienas kartas, kai tampate emocingu.
(Plojimai.)
Labai jums ačiū. Ačiū.
(Plojimai.)