Predau și profesez educația civică în America.
Îi rog pe cei care tocmai au adormit să se trezească.
(Râsete)
De ce are cuvântul „civic” un efect așa de adormitor,
chiar narcoleptic asupra noastră?
(Râsete)
Cred că din cauză că „civic” înseamnă
ceva extrem de virtuos, de important și de plictisitor.
Cred că e obligația noastră, a celor care venim la astfel de întruniri
în persoană sau virtual, în orice fel posibil,
să facem cultura civică iarăși atrăgătoare,
așa cum a fost în timpul Revoluției Americane
sau în timpul mișcării pentru drepturi civice.
Cred că modul în care putem reuși
e să ne axăm explicit pe educația asupra puterii.
Iar asta se face, cred eu, la nivelul orașului.
Despre asta vreau să vorbesc azi.
O să încep cu câteva definiții,
apoi o să descriu dimensiunea problemei cu care cred că ne confruntăm,
și o să sugerez modul în care cred că orașele pot fi cheia soluției.
Încep cu câteva definiții.
Prin cultură civică înțeleg
arta de a fi un participant social activ, care rezolvă probleme
într-o comunitate care se autoguvernează.
Cultura civică e arta civismului, a ceea ce Bill Gates Sr. numește simplu
a fi prezent la cârma vieții.
Cuprinde trei lucruri:
un fundament de valori,
înțelegerea sistemelor care fac lumea să funcționeze,
și o serie de aptitudini
care ne permit să ne urmăm scopurile și să-i mobilizăm și pe alții.
Asta mă aduce la definiția puterii,
care nu e decât
capacitatea de a-i convinge pe alții să facă ce dorim.
Sună amenințător, nu?
Nu ne place să vorbim despre putere.
Ni se pare înfricoșătoare și oarecum imorală.
Ne jenăm când îi zicem pe nume.
În cultura și mitologia democrației puterea aparține poporului.
Fără discuții.
Orice altă întrebare e de prisos și de nedorit.
Puterea are o valență morală negativă.
Sună inerent machiavelic.
Pare să fie inerent imorală.
Dar de fapt puterea nu e mai bună sau mai rea
decât focul sau fizica.
Doar este, pur și simplu.
Puterea determină funcționarea oricărui tip de guvernare,
fie că e vorba de democrație sau de dictatură.
Problema pe care o avem acum mai ales aici în America, dar și în restul lumii,
e că sunt prea mulți oameni total neinstruiți într-ale puterii:
ce este, cine o deține,
cum funcționează, care-i e cursul,
care parte e vizibilă, care nu,
de ce unii o au, de ce e totul interconectat.
Ca urmare a acestei lipse de instruire,
cei puțini care înțeleg cum funcționează puterea în sfera civică,
cei care înțeleg cum un proiect devine lege,
dar și cum o prietenie se transformă într-o subvenție,
o perspectivă personală devine o directivă
sau cum un slogan devine o mișcare.
Cei care înțeleg toate astea exercită o influență disproporționată
și ocupă cu mare bucurie vidul creat de ignoranța marii majorități.
De aceea acum e atât de esențial
să înșfăcăm ideea aceasta a puterii
și s-o democratizăm.
Unul din aspectele profund incitante și problematice ale prezentului
e că, drept urmare a inculturii puterii, care e atât de răspândită,
există o acumulare de cunoștințe, înțelegere și influență.
Gândiți-vă,
cum se transformă o prietenie într-o subvenție?
Ușor, când un înalt oficial guvernamental decide
să părăsească guvernul și să ajute un grup de interese private,
transformându-și relațiile în capital pentru noii stăpâni.
Cum devine politică un punct de vedere?
Insidios, la fel cum practica poliției newyorkeze
de a opri și percheziționa oamenii
a devenit cu timpul o loterie birocratică a numerelor.
Cum devine un slogan o mișcare?
Viral, așa cum mișcarea Tea Party
a preluat steagul Gadsden cu textul „Nu mă călca în picioare”
de la Revoluția Americană
sau cum, în tabăra opusă,
un grup de activiști a preluat dintr-o revistă titlul
„Ocupați Wall Street”
și l-a transformat într-o memă și mișcare globală.
Totuși majoritatea oamenilor nu caută și nu vor să vadă aceste realități.
Mare parte din această ignoranță și incultură civică e intenționată.
Unora din generația Y li se pare că toată chestiunea asta e sordidă.
Nu vor să aibă de-a face cu politica, preferă să renunțe și să facă voluntariat.
Unii tehnofili cred că leacul oricărui dezechilibru sau abuz de putere
e mai multă informație,
mai multă transparență.
Sunt unii de stânga care cred că putere au doar corporațiile
și unii de dreapta care cred că putere are doar guvernul.
Fiecare tabără e orbită de o indignare selectivă.
Cei naivi cred că lucrurile bune se întâmplă de la sine,
iar cinicii cred același lucru despre lucrurile rele.
Norocoșii și ghinioniștii deopotrivă cred soarta lor e ceea ce merită
și nu efectul vădit modificabil
al unei înțelegeri prealabile și al moștenirii unei cote de putere.
Consecința acestui fatalism care invadează sfera publică
e că mai ales noi acum în America
avem o lipsă sumbră de cunoștințe civice, participare civică și conștientizare.
Toată sfera politică a fost de fapt subcontractată unei cete de profesioniști,
cei care se ocupă cu banii, promovarea, comunicarea sau cercetarea.
Noi ceilalți rămâne să ne credem amatori,
cu sensul de fraieri.
Pierdem dorința de a afla cum funcționează lucrurile.
Începem să ne retragem.
Această problemă, această încercare
e cea care ne stă în față acum.
Și cred că această lipsă de participare, această ignoranță intenționată,
e atât un scop, cât și o consecință
a acestei acumulări de șansă, îmbogățire și influență
de care vorbeam mai devreme,
această imensă inegalitate civică.
De asta e atât de important acum
să re-configurăm educația civică incluzând cunoștințe despre guvernare.
Probabil n-a fost mai important niciodată, în niciun alt moment al vieților noastre.
Dacă oamenii nu învață despre putere,
nu se trezesc.
Și dacă nu se trezesc, vor fi lăsați deoparte.
În parte, arta exercitării puterii presupune a fi treaz și a avea o voce,
dar și a avea o scenă unde se poate practica realmente luarea de decizii.
Toată cultura civică se reduce la simpla întrebare „Cine decide?”,
iar asta trebuie să se întâmple într-un loc, pe o scenă.
Asta mă aduce la al treilea punct de azi,
și anume că nu e loc mai potrivit în prezent pentru exercitarea puterii
decât orașul.
Gândiți-vă la orașul unde stați dumneavoastră.
Gândiți-vă la o problemă actuală din oraș.
Poate fi ceva banal, ca amplasarea unei lămpi stradale,
ceva de importanță medie,
ca alegerea bibliotecii care să-și prelungească sau reducă orarul,
sau poate ceva major,
dacă un chei degradat să fie transformat în autostradă sau în zonă verde
sau dacă toate firmele din oraș
să fie obligate să plătească salariu pentru un trai decent.
Gândiți-vă ce vreți să schimbați în oraș,
și cum ați proceda,
cum ați reuși.
Inventariați toate felurile de putere din situația orașului.
Banii, desigur. Oamenii, da.
Ideile, informațiile, informațiile false,
pericolul constrângerii, puterea normelor.
Toate contează.
Gândiți-vă cum ați activa sau poate neutraliza aceste forme de putere.
Nu e ca în „Urzeala tronurilor”, cu întrebări la nivel de imperiu.
Ele apar oriunde în lume.
Să vă spun pe scurt despre două situații preluate din presa recentă.
În Boulder, Colorado, alegătorii au aprobat recent un proces
de înlocuire a companiei private de energie electrică, firma Xcel,
cu o companie publică de utilități,
care în loc de profituri să dea prioritate clară mediului.
Atunci Xcel a ripostat și a cerut un referendum
ce ar putea compromite sau anula trecerea sub tutela administrației locale.
Acum activiștii civici din Boulder care vor schimbarea
trebuie să se lupte împotriva puterii ca să obțină puterea.
În Tuscaloosa, la Universitatea din Alabama,
e o organizație în campus
numită, cam amenințător, „Mașinăria”,
formată din asociații ale studenților, preponderent albi.
Timp de decenii, Mașinăria a dominat alegerile uniunilor studențești.
De curând Mașinăria a început să se implice și în politica orașului.
Au aranjat alegerea a unui fost membru,
un tânăr absolvent, susținător al mediului de afaceri,
în consiliul director de educație din Tuscaloosa.
Cum ziceam, sunt doar două exemple luate aproape la întâmplare din știri.
Zilnic sunt mii de asemenea situații.
Că vă place sau nu ce se întâmplă în Boulder sau Tuscaloosa,
nu se poate să nu admirați cunoștințele despre putere ale celor implicați,
priceperea lor.
Nu se poate să nu țineți cont și să nu recunoașteți
cât de bine cunosc întrebările fundamentale ale puterii civice:
care e obiectivul, strategia, tactica,
cum e terenul, cine sunt inamicii,
care sunt aliații?
Acum vă rog să vă gândiți din nou
la problema, oportunitatea sau impasul din orașul dumneavoastră
și la ce vreți să remediați sau să creați în oraș.
Întrebați-vă:
stăpâniți bine aceste întrebări fundamentale ale puterii?
Ați putea pune în aplicare în mod eficient ce cunoașteți?
Ne așteaptă greutăți, dar și foloase.
În vremurile în care trăim,
în ciuda globalizării sau tocmai grație globalizării,
civismul e cu atât mai vibrant și mai puternic la nivel local.
Mai mult, în zilele noastre puterea se îndreaptă tot mai repede înspre oraș.
Aici, în Statele Unite, guvernul federal s-a priponit cu noduri partinice.
Imaginația civică, inovația și creativitatea
provin acum de la ecosistemele locale și se răspândesc divergent.
Iar această putere de inovație,
acest mare val de activitate locală care sosește,
vizibil în cum mănâncă oamenii,
cum lucrează, comunică, cumpără, se mută și trăiesc zi de zi,
nu e un provincialism prețios
și nici o retragere înspre insularitate.
E un fenomen în expansiune.
Cultura locală de azi e puternic interconectată.
De exemplu, gândiți-vă la strategiile care înlesnesc ciclismul urban,
răspândite atât de rapid din Copenhaga la New York, Austin, Boston și Seattle.
Gândiți-vă la experimentele de bugetare participativă,
care permit cetățenilor de rând să ia decizii în repartizarea fondurilor locale.
Aceste experimente s-au răspândit din Porto Alegre, Brazilia,
până în orașul New York și în cartierele din Chicago.
Muncitorii migranți din Roma, din Los Angeles și din multe alte orașe
se organizează pentru a desfășura greve
ca să le reamintească localnicilor cum arată o zi fără imigranți.
În China, în toată țara,
membrii mișcării Noii Cetățeni încep să activeze și să organizeze
lupta cu corupția și mita la nivel oficial,
atrăgând nu doar furia oficialilor,
ci și atenția activiștilor anticorupție din toată lumea.
În Seattle, de unde sunt eu,
ne-am alăturat unei rețele globale de orașe care colaborează acum,
ignorând guvernele naționale,
pentru a obține reducerea emisiilor de carbon
conform Protocolului de la Kyoto.
Toți acești cetățeni împreună formează o rețea,
un vast arhipelag de putere care ne permite să depășim
fisurile și monopolurile de putere.
Avem acum sarcina să grăbim procesul.
Să implicăm tot mai mulți oameni în această orchestră.
De aceea organizația mea, Citizen University, a pornit un proiect
care să creeze pentru oamenii de rând un program de instruire în puterea civică.
Acest program începe cu triada descrisă mai devreme
de valori, sisteme și aptitudini.
Vreau să vă invit pe toți
să contribuiți la crearea acestui program
cu poveștile, experiențele și greutățile cu care vă confruntați în viață fiecare,
ca să creăm ceva profund colectiv.
Și vreau să vă invit, în special, să încercați un exercițiu simplu,
inspirat din structura inițială a programului.
Vă rog să scrieți o povestire din viitorul orașului dumneavoastră.
O puteți data, de exemplu, peste un an, sau cinci, sau zece, sau o generație.
Scrieți-o ca pe un studiu de caz, privind în trecut
la schimbarea pe care o doreați în orașul vostru,
la cauza pentru care luptați,
și descrieți modul în care ați condus schimbarea și cauza spre succes.
Descrieți valorile pe care le-ați stimulat la concetățeni
și senzația de scop moral pe care ați reușit s-o stârniți.
Menționați toate modurile în care ați implicat sistemele guvernării,
ale pieței, ale instituțiilor sociale, ale organizațiilor religioase, ale presei.
Enumerați aptitudinile pe care le-ați pus în practică,
cum ați negociat, cum ați pledat, cum ați enunțat problemele,
cum ați abordat diversitatea și conflictele,
toate aptitudinile care v-au ajutat
să adunați oameni și să învingeți rezistența.
Ce se va întâmpla când veți scrie povestirea?
Veți descoperi cum trebuie înțeleasă puterea
și concomitent cum trebuie concepută.
Spuneți-ne ce scrieți,
faceți ce scrieți,
apoi spuneți-ne ce faceți.
Vă invit să publicați la propriu povestirile pe care le creați
pe pagina de Facebook a Citizen University.
Dincolo de asta, depinde de discuțiile pe care le purtăm azi
pretutindeni în lume, în adunări simultane despre acest subiect, acum,
și să ne gândim cum ne putem învăța unii pe alții despre putere.
Dacă procedăm așa, atunci împreună putem face civismul din nou atrăgător.
Împreună putem democratiza democrația
ca amatorii s-o poată practica din nou în siguranță.
Împreună putem crea o vastă rețea urbană
care va fi cel mai puternic laborator colectiv de autoguvernare
ce ne-a fost dat să vedem.
Ne stă în putere să reușim.
Vă mulțumesc mult.
(Aplauze)