През последните десет години
изучавам недържавните въоръжени групи:
въоръжени организации като терористи, бунтовници или опълченци.
Описавам какво прявят, когато не стрелят.
Моята цел е да разбера по-добре тези групи
и да намеря начини да насърча прехода от насилие
към ненасилственно противопоставяне.
Работя на мястото, с политици и в библиотеката.
Разбирането на тези групи е ключово за решението на повечето конфликти,
защото войната се промени.
Тя беше състезание между държави.
Вече не.
Днес е конфликт между държави и недържавни лица.
Например, от 216 мирни споразумения,
подписани между 1975 и 2011 г.,
196 са между държава и недържавно лице.
Нуждаем се да разберем тези групи, като или се свържем с тях,
или ги сразим, във всеки успешен процес за разрешаване на конфликт.
Как да постигнем това обаче?
Трябва да знаем как функционират тези организации.
Знаем много как те воюват, защо воюват,
но никой не наблюдава с какво се занимават, когато не воюват.
А все пак, въоръжената борба и невъоръжената политка са свързани.
Всичко е част от една и съща организация.
Не можем да разберем тези групи, да оставим да ги сразим,
ако нямаме пълната картина.
Въоръжените групи днес са комплексни организации.
Вземете ливанската Хизбула,
позната с насилственото си противопоставяне срещу Израел.
Но от нейното създаване в началото на 80-те,
Хизбола е създала и политическа партия,
мрежа за социални услуги и военен апарат.
По подобие, палестинската Хамас,
позната с нейните самоубийствени атентати срещу Израел,
също управлява ивицата Газа от 2007.
Тези групи правят повече отколкото само да стрелят.
Те съвместяват дейности.
Те създадват сложни комуникационни структури -
радио и телевизионни канали,
Интернет уебсайтове и стратегии за социалните медии.
Ето тук, имате списание на Ислямска държава,
отпечатано на английски език и с цел да набира членове.
Въоръжените групи са инвестирали в набиране на средства -
не плячкосване, а създаване на доходен бизнес.
Например, строителни компании.
Тези дейности са ключови.
Те помагат на тези групи да нарастнат по сила,
да увеличат средствата си,
да набират членове и да създават тяхна марка.
Въоръжените групи правят и още нещо:
създават здрави връзки с населението,
чрез инвестиране в социални услуги.
Строят училища, управляват болници,
създават програми за професионално обучение и дават микро заеми.
Хизбула предлага всички тези услуги и още.
Въоръжените групи се стремят да спечелят населението,
като предлагат нещо, което държавата не осигурява:
безопасност и сигурност.
Зараждането на талибаните в разкъсаната от войни Афганистан
или дори възхода на Ислямска държава,
може да бъде разбрано като се погледнат техните усилия
да осигурят сигурност.
За съжаление, в тези случаи
сигурността идва на непосилно висока цена
за населението.
Най-общо, предоставянето на социални услуги запълва празнината,
оставена от правителството.
Това позволява на тези групи да нарастват по сила
и възможности.
През 2006 г. победата на изборите на палестинската Хамас
не може да бъде разбрана без да се признае нейната социална работа.
Това е наистина сложна задача.
На Запад, когато разглеждаме въоръжените групи,
мислим само за насилствената им страна.
Това не е достатъчно, за да разберем силата на тези групи,
стратегията и дългосрочната им визия.
Тези групи са хибриди.
Те възникват, за да запълнят празнината, оставена от правителството
и се очертават едновременно както въоръжени, така и политически.
Ангажират се с насилие и осигуряват управление.
Колкото дейността на тези организации са усложнява
толкова по-малко може да ги разглеждаме като противоположност на държавата.
Как наричате група като Хизбула?
Тя управляват част от територия, администрира всичките си функции,
събира отпадъците, управлява канализацията.
Държава ли е? Бунтовници ли са?
Или може би нещо друго, нещо различно и ново?
А Ислямска държава?
Границите са размити.
Живеем в свят на държави, недържави и между тях.
Колкото по-слаби са държавите, както в Близкия Изток,
толкова повече недържавни лица настъпват и запълват липсата.
Това е от значение за правителствата, защото за да се справят с тези групи.
те ще трябва да инвестират повече в невоенни средства.
Запълването на тази празнина
трябва да бъде в центъра на всеки устойчив подход.
Това е от голямо значение за опазването и изграждането на мира.
Ако разберем по-добре въоръжените групи,
ще знаем по-добре какви стимули да предложим,
за да насърчим прехода от насилие към ненасилие.
В това ново състезание между държави и недържави,
военните сили могат да спечелят някои битки,
но няма да донесат мир или стабилност.
За да постигнем това,
ни трябва дългосрочна инвестиция за изграждане на сигурност.
Запълване на онази празнина,
която позволява на тези групи преди всичко да преуспяват.
Благодаря ви.
(Ръкопляскане)