Jag växte upp
diagnostiserad som sjukligt blyg,
och, precis som minst 20 andra personer
i ett rum av denna storlek,
stammade jag.
Vågar ni räcka upp handen?
Och det klistrar sig fast, det förföljer oss,
för när vi blir behandlade på ett visst sätt,
känner vi oss ibland osynliga,
eller att andra talar förbi oss.
När jag började betrakta människor,
vilket oftast var det enda jag gjorde,
upptäckte jag att en del människor
verkligen ville ha uppmärksamhet och erkänsla.
Ni får komma ihåg, jag var ung då.
Så vad gjorde de?
Det vi fortfarande gör, kanske för ofta.
Vi pratar om oss själva.
Och andra som jag observerade
hade vad jag kallar ett gemensamt tankesätt.
I varje situation hittade de ett sätt att prata om oss
och skapa den där känslan av "vi".
Min idé för att göra om vår bild av världen
är att se den som en plats där vi alla blir möjlighetsskapare,
både med och för varandra.
Det finns inget bättre tillfälle
eller en bättre utmaning för oss nu
än att bli möjlighetsskapare
som tillsammans använder våra förmågor
för det allmännas bästa,
för att åstadkomma resultat vi inte skulle nått på egen hand.
Jag vill prata med er om det,
därför att mer än att ge,
än mer än att ge, är det vår förmåga
att göra saker smartare tillsammans
för allas bästa,
som lyfter oss båda
och som kan göras i stor skala.
Det är därför jag sitter här.
Men jag vill också peka på följande:
Var och en av er
är bättre än någon annan på nånting.
Detta förkastar den populära uppfattningen att
är du den smartaste personen i rummet,
då är du i fel rum.
(Skratt)
Så låt mig berätta om
en Hollywoodfest jag var på för några år sedan,
där jag stötte på en lovande skådespelerska,
och snart pratade vi om ett ämne
som vi båda brann för: offentlig konst.
Hon hade en glödande vision
att varenda ny byggnad i Los Angeles
skulle smyckas med offentlig konst.
Hon ville att det skulle regleras,
och entusiastiskt började hon -
vem kommer från Chicago? -
entusiastiskt började hon prata om
de bönformade skulpturerna i blankt stål
i Millennium-parken,
och hur folk brukade gå fram till dem
och le åt sin spegelbild,
de poserade och fånade sig
och tog selfies tillsammans,
och de skrattade.
Medan hon pratade fick jag en idé.
Jag sade, "Jag vet någon som du borde träffa.
Han friges från San Quentin om några veckor" -
(Skratt) -
"och han delar din önskan
att konst ska engagera och föra samman människor."
Han tillbringade fem år i ensamcell,
och jag träffade honom då jag höll ett föredrag i fängelset,
han är vältalig
och snygg och vältränad.
Han hade ett träningsprogram som han utförde varje dag.
(Skratt)
Jag tror att hon förstod vart jag ville komma.
Jag sade, "Han kunde bli en oväntad bundsförvant."
Och inte bara han; vi har James, han är arkitekt
och professor, och han älskar placemaking,
placemaking är när man har
de där små torgen och urbana gångvägarna
och de är fulla med informell konst,
där folk målar och ibland stannar till för att prata.
Jag tänkte att de skulle bli bra bundsförvanter.
Och det blev de verkligen.
De möttes, de förberedde sig.
De talade inför Los Angeles stadsfullmäktige.
Stadsfullmäktige godkände inte bara förslaget,
hälften av dem kom dit för att posera med dem efteråt.
(Skratt)
De var överraskande, övertygande och trovärdiga.
Det kan du inte köpa.
Det jag ber dig fundera över
är vilken typ av möjlighetsskapare
vi kan bli, för mer värt än rikedom
eller fina titlar
eller mängder med kontakter, är vår förmåga att
plocka fram och förena våra bästa sidor.
Jag säger inte att det är lätt,
och jag är säker på att många av er trampat fel
när det gäller vem ni ville skapa en relation med,
men vad jag vill säga är
att detta är en möjlighet.
Jag började fundera kring det
för länge sedan när jag var reporter på Wall Street Journal
och var i Europa för att rapportera om trender
och gränsöverskridande trender för företagsamhet
eller politik eller livsstilar.
Så jag behövde ha kontakter
i världar som var väldigt olika min egen,
för annars kunde jag inte se trenderna.
För det tredje, jag var tvungen att skriva rapporten
utifrån läsarnas perspektiv,
så att de kunde se hur trenderna kunde påverka deras egna liv.
Det är vad möjlighetsskapare gör.
Här är en märklig iakttagelse:
Olikt en ökande mängd amerikaner
som jobbar, lever och umgås med människor
som tänker likadant som de själva
och därmed tenderar att bli mer rigida och extrema,
söker möjlighetsskapare aktivt situationer
med människor som inte är som de själva,
och de skapar relationer,
och eftersom de gör det,
skapar de pålitliga relationer
där de kan ta in rätt team
och engagera dem i att hitta lösningar både bättre och snabbare
och fånga fler möjligheter.
De upprörs inte av åsiktsskillnader,
de fascineras av dem,
och det är en stor skillnad i tankesätt,
och när du väl upplevt detta, vill du att det händer igen.
Världen uppmanar oss till att förena våra tankesätt
och jag tror på att ha det.
Det är särskilt viktigt nu.
Varför är det särskilt viktigt idag?
För att saker kan utvecklas, som drönare
läkemedel och datainsamling,
och de kan utvecklas av fler människor
på billigare sätt med ett gott syfte
och sen, som vi hör i nyheterna varje dag,
kan de användas i farliga syften.
Världen vädjar till oss, varenda en av oss,
att ha ett högre kall.
Men här kommer pricken över i:
Det är inte den första gången
du skapar något med någon annan
som förmodligen blir den bästa,
antingen som institution eller individuellt.
Det ögonblicket kommer efter den erfarenheten,
då ni har förtroende för varandra.
Det är de oväntade tillfällena
du skapar i efterhand
och som du aldrig kunnat förutse.
Som exempel, Marty är gift med skådespelerskan jag nämnde,
och han betraktade henne och Wally när de tränade,
och snart pratade han med Wally,
min vän fängelsekunden,
om hans träningsupplägg.
Han tänkte, jag har några racketbollbanor.
Den där killen kunde undervisa.
Många som jobbar där är medlemmar i min klubb.
De reser regelbundet.
De skulle kunna träna på hotellrummet,
utrustning behövs inte.
Det var så Wally blev anställd.
Inte bara det, flera år senare
var han också racketbolltränare.
Flera år efter denna händelse tränade han racketbolltränarna.
Det jag föreslår är att, när du förenas med människor
kring ett gemensamt intresse,
är du van vid att slumpen styr
vad som händer,
och jag tror att det är det vi ser nu.
Vi öppnar upp oss själva för dessa möjligheter,
och i detta rum finns nyckelspelare och teknik,
nyckelspelare som är utvalda för uppgiften
att länka samman system och projekt.
Så detta är vad jag uppmanar er till.
Kom ihåg möjlighetsskaparens tre karaktärsdrag.
Möjlighetsskapare finslipar hela tiden sin styrka
och de blir mönstersökare.
De involverar sig i världar som är olika deras egna,
så att de bygger upp tillit och kan se mönstren.
De kommunicerar för att enas
kring kopplingar mellan gemensamma intressen.
Så det jag vill säga er är,
världen är redo.
Jag tror uppriktigt, utifrån mitt första experiment,
att världen suktar efter att
vi förenas som möjlighetsskapare
för att eftersträva de beteenden
som så många av er redan har -
jag vet det -
för att omtolka en värld
där vi tillsammans använder våra bästa egenskaper
oftare för att åstadkomma större förändringar
än vi kan göra på egen hand.
Så kom ihåg,
vad Dave Liniger en gång sade,
"Du gör inte succé
om du kommer till knytkalaset med bara en gaffel."
(Skratt)
Tack så mycket.
Tack. (Applåder)