Planeta Země je domovem pro všechen dosud známý život ve vesmíru.
Její věk je přibližně třetina věku vesmíru
a přiznejme si, že je nádherná.
Mírně zploštěná koule s těžkým kovovým jádrem a lehčí povrchovou kůrou
obalená tenkou vrstvou vzduchu, který dýcháme.
S rozlehlými oceány, úrodnými pláněmi, velkolepými horami,
sladkovodními řekami, potoky, jezery a zvodni,
obíhající hvězdu, která nás zahřívá a dává nám energii.
Ale jak nás domov vznikl a z čeho je tvořen?
Před 4,6 miliardami let Země vznikla ze zbytků mrtvých hvězd
které se nashromáždily v obrovském špinavém plynovém oblaku.
Tento plynový mrak v centru zhoustl a vytvořil akreční disk.
Malé částice se začaly shlukovat a tvořit vetší a větší objekty
dokud se nezformovaly do těles, kterým dnes říkáme planety.
Tento proces trval 10 až 20 milionů let a stále není dost dobře pochopen.
Přibližně v době, kdy byla Sluneční soustava ještě mladá a chaotická,
se s naším domovem srazilo těleso velké asi jako planeta Mars.
Náraz byl mohutný a kdyby bylo toto těleso ještě masivnější,
možná by Zemi zničilo.
Materiál ze Země vyl vyvrhnutý do oběžné dráhy, kde zformoval Měsíc,
který je největší družicí ve srovnání se svou planetou, ve Sluneční soustavě.
V té době byla Země horoucím peklem, do kterého neustále narážely asteroidy,
s moři lávy a jedovatou atmosférou.
Ale brzy se mělo něco drasticky změnit.
Země se ochladila!
Voda z nitra Země doputovala na povrch
a pršela na Zemi, jen aby se znovu vypařila a změnila v mraky.
Miliony asteroidů přinesly na naši planetu více a více vody.
Všechna voda na Zemi měla asi takovýhle objem v porovnání se Zemí.
Dnes je povrch Země 71% voda a 29% pevnina.
97.5% tvoří slaná voda a jenom 2,5% sladká voda.
Sladká voda je 69% ve formě ledu a sněhu, 30% jsou podzemní vody,
a jenom asi 1% tvoří povrchovou vodu.
Ale dokonce i tato malá část je převážně zmrzlá.
Jen maličké množství veškeré vody tvoří jezera a řeky
a dokonce ještě menší část je vázaná v živých organismech.
Takže Země se postupně ochlazovala a její povrch vytvořil tenkou kůru.
Ale uvnitř Země pořád vířily rozžhavené horniny,
které zespodu pohybovaly kůrou a lámaly ji na kusy.
Tomuto procesu se říká desková tektonika a děje si i právě teď.
V budoucnu o tom uděláme samostatné video.
Pro teď jen řekněme, že zemská kůra
se skládá z jednotlivých obřích desek které se pohybují.
Když do sebe narazí tak se rozpadají a vytvářejí mohutné pohoří.
Anebo prudce klesnou zpět hlouběji do Země a vytvoří hluboké příkopy.
Takto vzniklo nejvyšší místo na Zemi: Mount Everest;
a to nejnižší: Mariánský příkop.
Z naší perspektivy se zdají pozemské hory a příkopy masivní,
ale když se podíváte na zemský průřez,
uvidíte, jak jsou ve skutečnosti malinké.
Část, na které stojíme, se nazývá kůra, která je asi 50 km široká,
i když šířka se může pohybovat v rozmezí 5 až 70 km.
Mimochodem, člověkem nejhlubší vyvrtaná díra má 12 262 km.
Pod kůrou je zemský plášť.
Je to křemičitá kamenná skořápka přibližně 2 900 km široká.
Plášť se skládá ze svrchní a spodní části.
Svrchní plášť má také různé části.
Jeho horní část, která je viskózní a nese zemskou kůru,
se nazývá litosféra.
Pod ní je astenosféra,
která se skládá z méně pohyblivého, převážně tuhého materiálu.
Spodní plášť sahá až do vnějšího jádra Země.
Vnější jádro Země je tekutá vrstva železa a niklu, zhruba 2 266 km široká.
Teplota se pohybuje v rozmezí 4 000 °C až 5 700 °C.
A v samotném centru Země je vnitřní jádro.
Je převážně v tuhém stavu; koule vytvořená ze slitiny železa a niklu.
s poloměrem přibližně 1 200 km, což je 70% velikosti Měsíce,
a zhruba s teplotou povrchu Slunce.
Pomalu se zvětšuje rychlostí asi 1 mm za rok.
A nyní z perspektivy.
Tato malá vrstva vykrystalizované směsi
bývalého roztaveného pláště je místem, kde žijeme.
Dále tu je zemské magnetické pole.
Je to okem nepozorovatelný jev, který odklání částice s vysokou energií
přicházející od Slunce a dalších zdrojů, čímž umožňuje stabilní prostředí
s poměrně malým radiačním účinkem na Zemi.
Ale proč tu je?
Ve skutečnosti o tom téměř nic nevíme.
Víme, že to má co do činění se zemským jádrem.
Uvnitř této kovové koule tečou ve složitých vzorech velké elektrické proudy.
Ty způsobují magnetické pole, které se samo stabilizuje
podle zákonů elektrodynamiky.
Celý tento systém se nazývá dynamo.
Ale nenechte se námi oklamat, že jsme již na všechno přišli.
Když už mluvíme o úchvatných informacích,
tak co třeba ta vzdušná věc, co nás obklopuje?
Objemově se suchý vzduch skládá převážně z dusíku, kyslíku,
argonu, oxidu uhličitého,
proměnlivého množství vodní páry a malého množství jiných plynů.
Lidé jsou velmi závislí na nejspodnější vrstvě atmosféry:
troposféře, kde se nachází počasí.
Její šířka je v průměru 12 km.
Nad ní se nachází stratosféra, která obsahuje ozonovou vrstvu,
co nás chrání před nejagresivnějším slunečním zářením.
Nad ní je mezosféra, nejchladnější místo planety,
s průměrnou teplotou okolo −85 °C.
Ve výšce zhruba 80 km začíná termosféra.
Přechod do vesmíru je plynulý bez jasné hranice,
ale lidé rozhodli, že vesmír začíná tady:
ve výšce zhruba 100 km Země končí a vesmír začíná.
Přestože atmosféra sahá poněkud dále.
V této oblasti najdeme ionosféru, polární záři a ISS.
A nejvzdálenější vrstva je exosféra, dosahující až do výše 10 000 km.
Plynule splývá s vnějším prostorem, kde se už nenachází žádná atmosféra.
Atomy a molekuly v této oblasti jsou tak daleko od sebe,
že mohou cestovat stovky kilometrů, aniž by do sebe narazily.
OK, lidé v jejich současné podobě tu jsou pouze nějakých 200 000 let.
To je 0,004% historie Země.
To vážně není moc dlouho.
A tady jsme: žijeme v tenké vlhké vrstvě na malém mokrém kameni.
Tomuto kameni říkáme Země.
Je to produkt nejdůmyslnějšího vesmírného díla,
výsledek nepřetržitého procesu vzniku a zániku,
který se neustále děje napříč celým vesmírem,
za pomoci štěstí, zákonů vesmíru a náhodných událostí.
Máme veliké štěstí.