Aloitan tänään
jakamalla teille runon,
jonka on kirjoittanut malawilainen ystäväni
Eileen Piri.
Eileen on vain 13-vuotias,
mutta kun kävimme läpi kirjoittamiamme runoja,
koin tämän hänen runonsa niin mielenkiintoiseksi
ja niin motivoivaksi,
joten luen sen teille.
Hän nimesi runon: "Menen naimisiin kun tahdon."
(Naurua)
"Menen naimisiin kun tahdon.
Äitini ei voi pakottaa minua naimisiin.
Isäni ei voi pakottaa minua naimisiin.
Setäni, tätini,
veljeni tai siskoni
eivät voi pakottaa minua naimisiin.
Kukaan maailmassa
ei voi pakottaa minua naimisiin.
Menen naimisiin kun tahdon.
Vaikka löisit minua,
vaikka ajaisit minut pois,
vaikka tekisit mitä tahansa pahaa minulle,
menen naimisiin kun tahdon.
Menen naimisiin kun tahdon,
mutta en ennen kuin olen hyvin koulutettu,
ja tullut täysi-ikäiseksi.
Menen naimisiin kun tahdon."
Runo voi vaikuttaa oudolta
13-vuotiaan tytön kirjoittamaksi,
mutta siellä, mistä minä ja Eileen olemme kotoisin,
tämä juuri lukemani runo
on taistelijan huuto.
Tulen Malawista.
Malawi on yksi köyhimmistä maista,
hyvin köyhä maa,
jossa sukupuolten tasa-arvo on kyseenalaista.
Kasvaessani tuossa maassa
en voinut tehdä päätöksiä omassa elämässäni.
En voinut edes tarkastella
henkilökohtaisia mahdollisuuksia elämässä.
Kerron teille tarinan
kahdesta erilaisesta tytöstä,
kahdesta kauniista tytöstä.
Nämä tytöt kasvoivat
samassa talossa.
He söivät samaa ruokaa.
He jakoivat joskus vaatteensa
ja jopa kenkänsä.
Mutta heidän elämänsä päätyivät toisin,
kahteen eri suuntaan.
Toinen näistä tytöistä on pikkusiskoni.
Pikkusiskoni oli vain 11-vuotias,
kun hän tuli raskaaksi.
Se on surullista.
Se ei koskettanut pelkästään häntä vaan myös minua.
Kävin läpi myös raskaita aikoja.
Kuten kulttuurissani on tapana,
murrosiän saavutettua
on tapana mennä johdatusleireille.
Näillä leireillä
opetetaan, miten miestä miellytetään seksuaalisesti.
Siellä on erityinen päivä,
jota he kutsuvat "Hyvin erityiseksi päiväksi",
jolloin yhteisön palkkaama mies
tulee leirille
ja makaa pienten tyttöjen kanssa.
Kuvittele niitä traumoja, joita nämä pienet työt
läpikäyvät päivittäin.
Suurin osa tytöistä tulee raskaaksi.
He altistuvat HIV:lle ja AIDS:ille
ja muille sukupuolitaudeille.
Pikkusiskoni päätyi raskaaksi.
Nykyään hän on vasta 16-vuotias
ja hänellä on kolme lasta.
Hänen ensimmäinen avioliittonsa ei kestänyt,
eikä toinenkaan avioliitto.
Toisaalta on myös tämä toinen tyttö.
Hän on hämmästyttävä.
(Naurua)
(Aplodeja)
Sanon häntä hämmästyttäväksi, koska sitä hän on.
Hän on uskomaton.
Se tyttö olen minä. (Naurua)
Kun olin 13-vuotias,
minun sanottiin olevan täysi-ikäinen,
olin saavuttanut iän,
jolloin minun olisi täytynyt mennä johdatusleirille.
"Mitä ihmettä?" Ajattelin.
"En mene johdatusleireille."
Tiedättekö, mitä kaikki naiset sanoivat minulle?
"Olet typerä. Itsepäinen.
Et kunnioita yhteisömme ja yhdyskuntamme perinteitä."
Kieltäydyin, koska tiesin minne suuntaisin;
tiesin mitä tahdoin elämältä.
Minulla oli nuorena tyttönä paljon unelmia.
Halusin saada hyvän koulutuksen,
löytääkseni hyvän työpaikan tulevaisuudessa.
Kuvittelin itseni asianajajaksi,
istumassa isolla tuolilla.
Nämä olivat kuvitelmia, joita
kävin läpi päivittäin.
Ja tiesin, että jonain päivänä,
edesauttaisin jossain, edes pienessä asiassa, omaa yhteisöäni.
Mutta jokapäiväisen kieltäytymisen jälkeen
naiset sanoivat minulle
"Katso nyt, olet täysi-ikäinen. Pikkusiskollasi on vauva.
Etkö sinä halua?"
Kuulin noita asioita päivittäin
ja samoin kuulevat muutkin tytöt,
kun he kieltäytyvät tekemästä jotain, mitä yhteisö heiltä vaatii.
Kun vertailin omaa ja siskoni tarinaa keskenään,
sanoin, "Miksi en voisi tehdä jotain?
Miksi en muuttaisi jotain mitä on tapahtunut
niin kauan omassa yhteisössämme?"
Silloin kutsuin muita
siskoni kaltaisia tyttöjä, joilla oli lapsia,
jotka olivat olleet koulussa, mutta unohtaneet miten lukea ja kirjoittaa.
Sanoin heille,"Voimme auttaa toisiamme muistamaan
miten jälleen lukea ja kirjoittaa,
kuinka pidellä kynää, kuinka lukea ja pidellä kirjaa."
Minulla oli hauskaa heidän kanssaan.
En pelkästään tutustunut heihin,
vaan he pystyivät myös jakamaan henkilökohtaiset tarinansa
ja kertomaan minkälaisia asioita he kohtasivat päivittäin
nuorina äiteinä.
Silloin päätin,
"Miksi emme esittäisi kaikkia näitä meille tapahtuneita asiota
äideillemme, perinnejohtajillemme,
että nämä asiat ovat väärin?"
Se oli pelottava asia tehdä,
sillä perinnejohtajat
olivat jo tottuneet näihin
iäisyyksiä olemassa oleviin asioihin.
Se olisi vaikeasti muutettava asia,
mutta yrittämisen arvoista.
Joten me yritimme.
Se oli todella vaikeaa, mutta me painoimme läpi.
Ilokseni voin kertoa, että yhteisöni
oli ensimmäinen yhteisö, jossa tytöt
pitivät puolensa perinnejohtajia vastaan,
minkä jälkeen johtajat hyväksyivät kantamme ja ilmoittivat, että kenenkän
tytön ei tarvitse avioitua ennen 18 vuoden ikää.
(Aplodeja)
Yhteisöni
oli ensimmäinen yhteisö,
jonka täytyi asettaa sääntö,
joka suojeli tyttöjä
omassa yhteisössämme.
Emme lopettaneet siihen.
Painoimme eteenpäin.
Taistelimme päättäväisesti yhteisömme,
mutta myös muiden yhteisöjen tyttöjen puolesta.
Kun lakiesitys lapsiavioliitoista esitettiin helmikuussa,
olimme parlamenttitalolla.
Joka päivä parlamentin jäsenten astuessa sisään
sanoimme heille, "Voisitteko kannattaa lakiesitystä?"
Käytössämme ei ole paljoa teknologiaa kuten teillä täällä,
mutta meillä oli pienet kännykkämme.
Joten hankimme parlamentin jäsenten numerot ja tekstasimme heille.
Ja niin me tekstasimme. Ja se oli hyvä asia.
(Aplodeja)
Ja kun lakiesitys meni läpi, me tekstasimme heille,
"Kiitos lakiesityksen kannattamisesta."
(Naurua)
Presidentin allekirjoittaessa lakiesityksen,
tehden siitä lain, oli myönteistä.
Nyt Malawissa 18 vuotta on laillinen avioitumisikä, raja nousi 15 vuodesta 18 vuoteen.
(Aplodeja)
On hyvä, että lakiesitys hyväksyttiin,
mutta sanon tämän teille:
On maita, joissa 18 vuotta on laillinen avioitumisikä,
mutta emmekö kuulekin naisten ja ja tyttöjen huutoja päivittäin?
Joka päivä tyttöjen elämiä valuu hukkaan.
Johtajien on korkea aika kunnioittaa sitoumuksiaan.
Kunnioittamalla tätä sitoutumusta
he pitävät tyttöjen puolia.
Meitä ei tarvitse kohdella toissijaisina,
johtajien on ymmärrettävä, että naiset, kuten me tässä huoneessa,
emme ole vain naisia, emme ole vain tyttöjä,
olemme erikoislaatuisia.
Voimme tehdä enemmän.
Ja vielä yksi asia Malawista,
ja ei pelkästään Malawista vaan myös muista valtioista:
Ne lait, jotka siellä ovat,
tiedättekö, kuinka laki ei ole voimassa, ennen kuin sitä valvotaan?
Laki, joka on juuri ehkäpä hyväksytty
ja lait, jotka ovat olleet toisissa maissa,
ne täytyy julkaista ja viedä paikallistasolle
yhteisötasolle,
jossa tyttöjen ongelmat ovat hyvin silmiinpistäviä.
Tytöt kohtaavat yhteisötasolla päivittäin vaikeita asioita.
Jos nämä tytöt tietäisivät, että on olemassa heitä suojelevia lakeja,
he voivat vastustaa ja puolustautua,
koska he tietävät olemassa olevasta laista, joka suojelee heitä.
Vielä yksi asia minkä tahdon sanoa.
Tyttöjen ja naisten äänet
ovat kauniita,
mutta emme voi tehdä tätä yksin.
Miespuolisten puolestapuhujien on tultava mukaan,
astuttava esiin ja tehtävä töitä yhdessä.
Se on yhteistyötä.
Tarvitsemme sitä, mitä kaikki tytöt tarvitsevat:
hyvän koulutuksen, ja ennen kaikkea, ei avioitumista 11-vuotiaana.
Ja lisäksi
tiedän, että kaikki me yhdessä
voimme muuttaa laillisen,
kulttuurisen ja poliittisen kehyksen,
jotka kieltävät tyttöiltä heidän oikeutensa.
Olen täällä tänään
ja julistan, että me voimme päättää lapsiavioiitot sukupolven aikana.
Nyt on hetki,
jolloin tyttö ja miljoonat muut tytöt maailmanlaajuisesti
voivat sanoa:
"Menen naimisiin kun tahdon."
(Aplodeja)
Kiitos. (Aplodeja)