Vreau să vă uitaţi la acest copil.
Ce vă atrage sunt ochii ei
și pielea pe care adorați să o atingeți.
Dar astăzi vă voi vorbi despre ceva ce nu puteți vedea,
despre ce se petrece în acel căpșor al ei.
Instrumentele moderne din neuroștiințe
ne arată că, ce se întâmplă în creierul bebelușilor,
e la fel de complicat ca fizica orbitală.
Și ce descoperim
va lămuri
ceea ce poeții și scriitorii romantici
au descris a fi „deschiderea cosmică”
a minții unui copil.
Ce vedem aici e o mamă din India,
care vorbește limba Koro,
o limbă nou descoperită.
Și ea îi vorbește copilului său.
Ce înţelege această mamă,
și cele 800 de persoane care vorbesc Koro,
e că, pentru a păstra vie această limbă,
trebuie să o transmită copiilor.
Aici apare o problemă incredibilă.
De ce nu poți păstra vie o limbă
dacă o transmiți adulților?
Ei bine, asta are legătură cu creierul.
Ce vedem aici
e existența unei perioade critice pentru învățarea unei limbi.
Trebuie să vă uitați la vârstă voastră pe axa orizontală.
(Râsete)
Și pe verticală veți vedea
randamentul la achiziția celei de-a doua limbi.
Bebelușii și copiii sunt genii până la șapte ani
și apoi se produce un declin sistematic.
După pubertate, randamentul scade.
Niciun om de știință nu pune la îndoială această curbă,
dar laboratoarele din întreaga lume
încearcă să se afle cauzele.
În laboratorul meu ne concentrăm
pe prima perioadă decisivă în dezvoltare
și anume, perioada în care bebelușii încearcă
să stăpânească sunetele folosite în limba lor.
Credem că prin studierea modului în care sunetele sunt învățate,
vom obține un model pentru restul limbajului,
poate și pentru perioadele decisive care pot exista în copilărie
pentru dezvoltarea socială, emoțională și cognitivă.
Așadar, am studiat bebelușii
folosind o tehnică pe care o utilizăm în toată lumea,
pentru sunetele tuturor limbilor.
Copilul stă în poala părintelui
și îi învățăm să întoarcă capul atunci când se schimbă un sunet,
de exemplu, din „a” în „i”.
Dacă fac asta la momentul potrivit,
cutia neagră se luminează
și un urs panda bate o tobă.
Un bebeluș de șase luni adoră acest exercițiu.
Ce am aflat?
Ei bine, bebelușii din întreaga lume,
sunt ceea ce îmi place să numesc
„cetățeni ai lumii”;
pot să facă diferența între toate sunetele tuturor limbilor,
nu contează în ce țară facem testele sau ce limbă folosim.
E remarcabil pentru că noi nu putem face asta.
Suntem ascultători limitați de cultură.
Putem face diferența dintre sunetele propriei limbi,
dar nu între cele ale limbilor străine.
Apare întrebarea: când devin acești „cetățeni ai lumii”
ascultătorii limitați de propria cultură, ca noi?
Răspunsul: înainte de prima aniversare.
Ce vedeți aici sunt rezultatele la testul de întoarcere a capului
ale copiilor testați în Tokio și Statele Unite, aici în Seattle,
în timp ce au ascultat sunetele „ra” și „la”,
sunete importante în engleză, dar nu și în japoneză.
Între șase și opt luni bebelușii sunt identici.
Două luni mai târziu are loc ceva incredibil.
Bebelușii din Statele Unite au rezultate mai bune,
cei din Japonia obțin rezultate mai proaste,
dar ambele grupe de bebeluși
se pregătesc pentru limba pe care o vor învăța.
Întrebarea e: ce se întâmplă în această perioadă decisivă de două luni?
Acum se dezvoltă capacitatea de a percepe sunetele,
dar ce se petrece în creier?
Două lucruri se petrec.
Primul e că bebelușii ne ascultă atent
și fac statistici în timp ce ne ascultă,
întocmesc statistici.
Ascultați două mame în timp ce vorbesc „limba mamelor”
limba universală folosită pentru a vorbi cu copiii,
prima dată în engleză, apoi în japoneză.
(Video) Mama englezoaică: „Ah, ador ochii tăi albaștri și mari,
sunt atât de drăguți!”
Mama japoneză : [în japoneză]
Patricia Kuhl: Când li se vorbește, bebelușii ascultă și fac statistici
despre limba pe care o aud.
Și acele ramificații cresc.
Ce am aflat
e că bebelușii fac statistici precise
și statisticile despre japoneză și engleză sunt foarte diferite.
Engleza are multe R-uri și L-uri
iar diagrama o arată.
În japoneză, distribuția e total diferită,
unde vedem un grup de sunete intermediare,
cunoscute sub numele de R-ul japonez.
Deci, bebelușii înregistrează statistici despre o limbă
și asta le schimbă creierul;
îi transformă din cetățeni ai lumii
în vorbitorii influențați de cultură, ca noi.
Dar noi, ca adulți
nu mai înregistrăm acele statistici.
Suntem conduși de reprezentările din memorie
pe care ni le-am format în primii ani de dezvoltare.
Așadar, ce vedem aici
schimbă definiția perioadelor decisive în dezvoltare.
Există argumente matematice potrivit cărora
învățarea materialelor lingvistice poate încetini
când distribuțiile noastre se stabilizează.
Asta ridică multe întrebări despre persoanele bilingve.
Ele trebuie să aibă două seturi de statistici în minte în același timp
și să sară de la unul la altul
în funcție de persoana cu care vorbesc.
Ne-am întrebat:
pot bebelușii să facă statistici despre o limbă cu totul nouă?
Am testat acest lucru expunând bebeluși americani,
care nu mai auziseră niciodată o a doua limbă,
la dialectul mandarin în perioada decisivă de dezvoltare.
Știam că atunci când monolingvii au fost testați
în Taipei și în Seattle,
am obținut aceeași diagramă.
Între șase și opt luni diagramele sunt identice.
Două luni mai târziu se petrece ceva incredibil.
Bebelușii taiwanezi au rezultate mai bune, nu cei americani.
În această perioadă am expus bebelușii americani
la dialectul mandarin.
Ca și cum rude care vorbesc dialectul mandarin au venit în vizită pentru o lună
și s-au instalat la tine acasă
și au vorbit copiilor timp de 12 ședințe.
Iată cam cum arăta în laborator.
(Video) Vorbitor al dialectului mandarin: [mandarină]
PK: Deci, ce le-am făcut creierașelor lor?
(Râsete)
A trebuit să avem un grup de control
pentru a ne asigura că prin venirea în laborator
nu îți îmbunătățești competențele.
Deci, au venit niște bebeluși și au ascultat engleză.
Putem vedea din diagramă
că expunerea la engleză nu le-a îmbunătățit dialectul mandarin.
Dar uitați-vă ce se întâmplă cu bebelușii expuși dialectului mandarin.
Au fost la fel de buni ca bebelușii din Taiwan,
care ascultaseră timp de 10 luni și jumătate.
S-a demonstrat că bebelușii fac statistici despre o nouă limbă.
Fac statistici despre orice le oferi.
Dar ne-am întrebat ce rol
joacă factorul uman
în acest exercițiu de învățare.
Am alcătuit alt grup de bebeluși,
cărora le-am administrat același dozaj de 12 ședințe,
dar prin intermediul unui televizor,
iar alt grup de bebeluși au primit doar expunere audio
și s-au uitat la un ursuleț pe ecran.
Ce le-am făcut creierelor lor?
Ce vedeți aici e rezultatul pentru expunerea audio,
niciun progres în învățare,
și rezultatul pentru expunerea video,
niciun rezultat în învățare.
E nevoie de o ființă umană
pentru ca bebelușii să facă statistici.
Creierul social controlează
momentul în care bebelușii fac statistici.
Vrem să pătrundem în interiorul creierului
și să vedem ce se întâmplă
când bebelușii sunt în fața televizorului,
față de o ființă umană.
Din fericire, avem un aparat nou,
magnetoencefalograful,
care ne permite să facem acest lucru.
Arată ca un uscător de păr de pe Marte.
Dar e 100% sigur,
total neinvaziv și silențios.
Precizia e milimetrică, în privința distanței,
și de ordinul milisecundelor
prin folosirea a 306 conductori de interferență cuantică,
care transmit semnale de interferență cuantică,
pentru a detecta câmpurile magnetice
care se schimbă atunci când gândim.
Suntem primii în lume
care au studiat bebelușii
într-un magnetoencefalograf
în timp ce ei învățau.
Aceasta e micuța Emma.
Are șase luni.
Ea ascultă diferite limbi
în căștile pe care le are pe urechi.
Vedeți, ea se poate mișca.
Îi studiem creierul
cu niște electrozi fixați pe bonetă,
așa că mișcările nu îi sunt limitate.
A fost o provocare tehnică incredibilă.
Ce vedem?
Vedem creierul bebelușului.
Când bebelușul aude un cuvânt în limba ei,
zona responsabilă pentru perceperea sunetelor se activează
și apoi urmează zonele vecine,
care credem că sunt legate de înțelegere,
coordonând diferitele zone ale creierului,
și cauzalitate,
o anumită zonă a creierului activează o altă zonă.
Ne îndreptăm
spre era înțelegerii
a modului în care se dezvoltă creierul bebelușilor.
Vom putea vedea creierul bebelușilor
în timp ce aceștia percep emoțiile,
în timp ce învață să vorbească și să citească,
când rezolvă o problemă de matematică,
sau le vine o idee.
Și vom putea dezvolta intervenții pe creier
pentru copiii care au dificultăți de învățare.
Așa cum spuneau poeții și scriitorii,
vom putea vedea, cred,
acea deschidere minunată,
acea deschidere completă
a minții unui copil.
În studiul asupra creierului copiilor,
vom descoperi adevăruri profunde
despre ceea ce înseamnă să fii uman,
și poate că în acest demers
vom putea să păstrăm deschiderea creierului nostru spre învățare
pe durata întregii vieți.
Vă mulțumesc!
(Aplauze)