Nézzék meg ezt a kisbabát!
Vonzanak minket a szemei,
illetve a bőre, amit imádunk megérinteni.
Ma azonban olyasvalamiről fogok beszélni, amit nem látunk --
hogy mi megy végbe az aprócska agyukban.
Az idegtudomány modern eszközei
megmutatják nekünk, hogy ami ott történik,
az szinte már atomfizika.
És amit ebből tanulunk,
az valamelyest megmagyarázza azt,
amit a romantikus írók és költők
a gyermeki értelem
"égi nyitottságának" neveztek.
Amit itt látunk,
az egy indiai anya,
aki koro nyelven beszél,
ami egy nemrég felfedezett nyelv.
A gyermekéhez beszél.
Amit az anya --
és a többi 800 ember a világon, aki beszéli a koro nyelvet --
megért az, hogy ahhoz, hogy a nyelv fennmaradjon,
beszélniük kell a gyerekekhez.
És ebben van egy kritikus talány.
Miért van az, hogy nem tudunk fenntartani egy nyelvet,
ha a felnőttek felé beszéljük?
Nos, ennek köze van az agyhoz.
Itt azt láthatjuk,
hogy a nyelv tanulásának van egy kritikus szakasza.
Ezt úgy kell kiolvasni, hogy megkeressük a korunkat a vízszintes tengelyen.
(Nevetés)
A függőleges tengelyen pedig
egy második nyelv elsajátításának készségét látjuk.
A csecsemők és a gyermekek zsenik
egészen hétéves korukig,
azután pedig egy szisztematikus hanyatlás következik.
A pubertáskor után lemegyünk a térképről.
Egyetlen tudós sem vitatja ezt a görbét,
de a laboratóriumokban a világ minden táján
azt próbálják megfejteni, miért van ez így.
Az én laboromban arra fókuszálunk,
hogy mi történik a fejlődés első kritikus szakaszában --
ez az a periódus, amelyben
a csecsemők azt próbálják tökéletesíteni, mely hangokat használják a nyelvükben.
Úgy gondoljuk, tanulmányozva a hangok elsajátítását,
hogy fel fogunk tudni állítani egy modellt a nyelvekre
és talán a gyermekkori kritikus periódusokra,
a szociális, emocionális
és kognitív fejlődésre.
Tehát, a csecsemőket tanulmányozzuk
egy olyan módszerrel, amit a világon mindenhol használnak,
és az összes nyelv hangjaival dolgozunk.
A szülője ölében ülő csecsemőt
megtanítjuk, hogy forgassa el a fejét ha a hang átváltozik --
például "á"-ról "í"-re.
Ha ezt jókor teszi,
a fekete doboz felgyúl,
és a pandamaci ráüt a dobra.
Egy hat hónapos imádja ezt a feladatot.
Mit tanultunk?
Nos, a csecsemők az egész világon
úgy nevezhetők,
mint "világpolgárok".
Meg tudják különböztetni az összes nyelv összes hangját,
függetlenül attól, hogy milyen országban végezzük a tesztet, vagy milyen nyelvet használunk,
és ez figyelemre méltó, mivel mi nem tudjuk ezt megtenni.
Mi kultúrához kötött hallgatók vagyunk.
Meg tudjuk különböztetni a saját nyelvünk hangjait,
nem így az idegen nyelvekét.
Feltevődik a kérdés:
mikor válnak a világpolgárok
azokká a nyelvhez kötött hallgatókká, amik mi vagyunk?
A válasz: az első születésnapjuk előtt.
Itt látható a fejforgatós feladatra kapott teljesítmény
a tokiói és az egyesült államokbeli,
seattle-i csecsemők esetén,
amint a "ra" és "la" hangokat hallgatták --
melyek fontosak az angolban, a japánban viszont nem.
Hattól nyolc hónapig a csecsemők teljesen azonosak.
Két hónappal később valami hihetetlen dolog történik.
Az egyesült államokbeli babák sokkal jobbak lesznek,
míg a japán csecsemők sokkal rosszabbak,
de mindkét csoport
a tanulásra predesztinált nyelvre készül fel.
A kérdés a következő: mi történik
ebben a kritikus két hónapos szakaszban?
Ez a hangfejlődés kritikus periódusa,
de mi megy itt végbe?
Két dolog történik.
Az első, hogy a babák elszántan figyelnek ránk,
és statisztikát készítenek a beszédünket hallgatva,
egyszerű statisztikát készítenek.
Hallgassunk meg két anyát gyermeknyelven beszélni --
azon az univerzális nyelven, amit a gyerekhez való beszédkor használunk --
előbb angolul, majd japánul.
(Videó) Angol anya: Ó, szeretem a nagy kék szemedet --
olyan szép és kedves.
Japán anya: [japánul]
Patricia Kuhl: Beszédképzés közben,
amikor a csecsemők figyelnek,
statisztikát készítenek
a nyelvről, amit hallanak.
És ezek az eloszlások fejlődnek.
És azt tanultuk,
hogy a csecsemők érzékenyek a statisztikára,
és a japán és angol nyelv statisztikája nagyon, de nagyon különböző.
Az angolban nagyon sok R és L van.
Az eloszlások ezt mutatják.
A japán nyelv eloszlása viszont teljesen eltérő,
itt egy közbülső hangcsoportot látunk,
amit a japán R-nek nevezünk.
A csecsemők felszívják
a nyelv statisztikáját,
és az megváltoztatja az agyukat;
a világpolgárból a kultúrához kötött hallgatókká
válnak, amilyenek mi vagyunk.
De mi, felnőttek
többé már nem szívjuk fel azokat a statisztikákat.
A memóriánkban levő reprezentáció irányít minket,
amely a fejlődés korai szakaszában alakult ki.
Tehát, amit itt látunk,
az megváltoztatja modellünket a kritikus periódusról.
Matematikai nézőpontból magyarázva,
a nyelvtanulás lelassulhat,
amikor az eloszlás stabilizálódik.
Ez nagyon sok kérdést vet fel a kétnyelvű emberekkel kapcsolatosan.
A kétnyelvűeknek két statisztikahalmazt kell észben tartaniuk egyszerre,
és azokat váltogatják, egyiket a másik után,
attól függően, hogy kihez beszélnek éppen.
Ezért feltettük a kérdést magunknak:
képesek-e a csecsemők statisztikát készíteni egy teljesen új nyelvről?
És leteszteltük ezt, kitéve az amerikai babákat,
akik soha nem hallottak még egy második nyelvet,
a mandarinnak a kritikus periódusban.
Tudtuk, hogy egynyelvűek tesztelésekor
Taipeiben, illetve Seattle-ben a mandarin nyelv hangjaira
ugyanazok a minták mutatkoztak.
Hattól nyolc hónapig ezek teljesen azonosak.
Két hónappal később valami hihetetlen dolog történik.
A tajvani babák jobbak lettek, az amerikaiak viszont nem.
Ebben a periódusban az amerikai csecsemőkkel
mandarin beszédet hallgattattunk.
Mintha mandarin rokonaink lennének, akik eljöttek látogatóba egy hónapig,
beköltöztek a házunkba,
és 12 ülés alkalmával beszéltek volna a gyerekekhez.
Ez így nézett ki a laboratóriumban.
(Videó) Mandarin beszélő: [mandarin]
PK: Mit tettünk a kis agyukkal?
(Nevetés)
Csináltunk egy kontrollcsoportot is,
hogy biztosak legyünk abban, hogy egyszerűen belépve a laborba
nem fejlődik a mandarin nyelvtudásunk.
Tehát egy csoport csecsemő angol nyelvet hallgatott.
És láthatjuk a grafikonból,
hogy az angol nem fejlesztette a mandarin tudásukat.
De nézzük, mi történt a babákkal,
akik 12 ülésben mandarint hallgattak.
Ugyanolyan jók voltak, mint tajvani társaik,
akik 10 és fél hónapig hallgatták ugyanazt.
Ez azt bizonyította,
hogy a babák statisztikát készítenek egy új nyelvről.
Bármit teszünk elébük, statisztikát készítenek.
De kíváncsiak voltunk, milyen szerepet
játszik az ember
ebben a tanulási gyakorlatban.
Ezért vettünk egy másik csoport csecsemőt,
ahol a gyerekek ugyanazt a 12 ülésnyi adagot kapták,
de egy televízión keresztül,
valamint még egy csoport csecsemőt csupán auditív ingereknek kitéve,
akik egy játékmackót bámultak a képernyőn.
Mit csináltunk az agyukkal?
Itt az auditív kísérlet eredményét látjuk --
semmilyen tanulás --
és a videokísérlet eredményét --
semmiféle tanulás.
Egy emberi lény szükséges ahhoz,
hogy a csecsemők elkészítsék a statisztikájukat.
A szociális agy ellenőriz,
amikor a babák a statisztikákat készítik.
Be akarunk jutni az agyba,
és látni megtörténni ezt a dolgot,
amint a babák a televízió előtt ülnek,
ellentétben azzal, amikor egy emberi lény előtt.
Szerencsére van egy új gépünk,
egy mágneses enkefalográf,
amely ezt lehető teszi.
Úgy néz ki, mint egy hajszárító a Marsról.
De abszolút biztonságos,
teljesen ártalmatlan és csendes.
Milliméter pontossággal vizsgáljuk
a térben,
és milliszekundum pontossággal,
306 darab SQUID-et használva --
ezek szupravezető kvantum-interferenciás
eszközök --
amik érzékelik a mágneses mezők
változásait, amikor gondolkodunk.
Elsőként a világon
felvesszük, amint a csecsemők
egy MEG gépben
tanulnak.
Ő a kis Emma.
Egy hat hónapos csecsemő.
És ő különféle nyelveket hallgat
a fülhallgatóján keresztül.
Láthatják, szabadon mozoghat.
Nyomon követjük a fejmozgását
a sapkájában levő apró érzékelőkkel,
így szabadon, minden megkötés nélkül mozoghat.
Ez egy technikai bűvészmutatvány.
Mi látunk?
Látjuk a csecsemőagyat.
Amikor a baba hall egy hangot a saját nyelvén,
a hallási területek felgyúlnak,
azután pedig az azokat körülvevő területek,
melyek, úgy hisszük, a koherenciával vannak összefüggésben,
koordinálva az agy különböző területeit,
illetve a okozati viszonnyal,
amikor egy agyterület egy másik terület aktiválódását okozza.
A megértés aranykora
felé tartunk,
a gyermeki agy fejlődésének megértése felé.
Képesek leszünk megfigyelni a gyermekek agyát,
amint megtapasztalnak egy érzést,
ahogyan beszélni és olvasni tanulnak,
ahogy megoldanak egy matematikai feladatot,
ahogyan egy ötletük keletkezik.
És képesek leszünk agyi beavatkozások kifejlesztésére
a tanulási problémákkal küzdő gyermekek számára.
Ahogyan a költők és írók fogalmaztak,
látni fogjuk, úgy hiszem,
azt a csodálatos nyitottságot,
a teljes és abszolút nyitottságát
a gyermeki értelemnek.
A gyermeki agy tanulmányozásában
felfedezünk majd mély igazságokat
arról, hogy mit jelent embernek lenni,
és ebben a folyamatban
talán képesek leszünk nyitva tartani a tanulásra saját agyunkat is
egész életünkre.
Köszönöm.
(Taps)