Képzeljük el, hogy egy űrhajó legénységének tagjai vagyunk,
és a Marsra vagy egy másik távoli bolygóra utazunk.
Az utazás ideje akár egy év is lehet,
vagy még annál is több.
Az űrhajó befogadóképessége és az erőforrások
korlátozottak.
Így a legénységnek ki kell találnia, hogy miként állítson elő táplálékot
minimális anyagfelhasználással.
Mi lenne akkor, ha csak néhány csomag vetőmagot vihetnénk magunkkal,
és néhány óra alatt gabonát termeszthetnénk?
Mi lenne akkor, ha ezek később több magot hoznának,
lehetővé téve a teljes legénység ellátását,
mindössze azzal a néhány csomag vetőmaggal az utazás egész idejére?
Nos, a NASA tudósai megtalálták ennek a módját.
Amivel előálltak, az nagyon érdekes.
Mikroorganizmusokat használtak,
amelyek egysejtű szervezetek.
Emellett vízből kinyert hidrogént használtak.
A használt mikrobákat hidrogenotrófoknak hívják,
és ezekkel a hidrogenotrófokkal létre tudunk hozni egy olyan szénkörforgást,
amely fenntartaná az életet egy űrhajó fedélzetén.
Az űrhajósok kilélegeznék a szén-dioxidot,
ezt a szén-dioxidot aztán a mikrobák felszívnák
és átalakítanák tápláló, szénben gazdag növénnyé.
Az űrhajósok aztán megennék ezt a szénben gazdag növényt,
majd kilélegeznék a szenet szén-dioxid formájában,
amit aztán a mikrobák felszívnának,
egy tápláló növényt hozva létre,
amelyet azután szén-dioxid formájában lélegeznének ki
az űrhajósok.
Így egy zárt szénciklus születik.
De miért is fontos ez?
Emberként szénre van szükségünk a túléléshez,
és ezt a szenet az ételből szerezzük.
Egy hosszú űrutazáson
egyszerűen nincs lehetőség útközben szenet felvenni,
így ki kell találnunk, hogy miként hasznosítsuk újra a fedélzeten.
Ez egy okos megoldás, nem igaz?
Ez a kutatás azonban nem igazán jutott sehova.
Még nem jutottunk el a Marsra. Nem jutottunk el másik bolygóra.
De e kutatást a '60-as, '70-es években végezték.
Így Dr. John Reed munkatársammal
érdeklődni kezdtünk a szén-újrahasznosítás megvalósítása iránt itt a Földön.
Olyan műszaki megoldásokkal akartunk előállni,
amelyek a klímaváltozást célozzák meg.
Mi megtaláltuk e kutatást
a '60-as években – 1967-ben, és később – kiadott újságokat,
az e munkáról szóló cikkeket olvasva.
Szerintünk ez nagyon jó ötlet volt.
Így azt mondtuk, hogy a Föld valójában olyan, mint egy űrhajó.
Korlátozott helyünk és erőforrásunk van,
és a Földön tényleg ki kell találnunk,
hogyan tudjuk a szenet jobban újrahasznosítani.
Arra gondoltunk,
vajon alkalmazhatnánk-e a NASA ötleteit
a mi földi szénproblémánkra?
Tenyészthetnénk-e ezeket a NASA-féle mikrobákat úgy,
hogy értékes termékeket hozzunk létre itt a Földön?
Alapítottunk erre egy céget,
és felfedeztük, hogy ezek a hidrogenotrófok,
amiket én csak a természet felturbózott szén-újrahasznosítóinak fogok hívni,
felfedeztük, hogy ezek a mikrobáknak egy olyan népes osztálya,
amelyet eddig nagyrészt figyelmen kívül hagytak, kevéssé kutattak,
és amelyek nagyon értékes termékeket tudnak létrehozni.
Így hát laborunkban elkezdtük tenyészteni e termékeket, e mikrobákat.
Rájöttünk, hogy szén-dioxidból alapvető aminosavakat állíthatunk elő
e mikrobák segítségével.
El is készítettünk egy fehérjedús ételt,
amelynek aminosav-összetétele
néhány állati fehérjéjéhez hasonló.
Még tovább tenyésztettük őket,
és rájöttünk, hogy tudunk olajat csinálni.
Olajokat számos termék gyártásához használnak.
Citrusolajhoz hasonló olajat készítettünk,
ami ízesítésre és illatosításra alkalmas,
de használható biológiailag lebomló tisztítószerként,
vagy akár üzemanyagként is.
Pálmaolajhoz hasonló olajat készítettünk.
Pálmaolajat használnak
fogyasztási és ipari termékek széles skálájának gyártásához.
Gyártókkal együttműködve hozzákezdtünk e technológia felfejlesztéséhez,
és most azon dolgozunk velük,
hogy a termékek közül néhányat piacra tudjunk dobni.
Úgy gondoljuk, hogy ez a fajta technológia valóban segíthet
a szén-dioxidot jövedelmezően, értékes termékekké újrahasznosítani,
s ez által a bolygónak,
és az üzletnek is hasznot hajtani.
Ezzel foglalkozunk ma.
De holnap ez a fajta technológia és e mikrobák használata
segíthet nekünk valami még nagyobb létrehozásában,
ha a fejlesztést tovább folytatjuk.
Úgy gondoljuk, hogy ez a fajta technológia
segíthet majd egy mezőgazdasági probléma megoldásában,
utat nyit egy fenntartható mezőgazdaság létrehozásához,
amely lehetővé teszi a jövőbeni igények kielégítéséhez szükséges növekedést.
De miért lehet szükségünk fenntartható mezőgazdaságra?
Nos, úgy becsülik,
hogy a népesség 2050-re eléri a 10 milliárdot,
és úgy becsüljük, hogy az élelmiszertermelést
70%-kal kell növelnünk.
Ezenkívül sokkal több erőforrásra és nyersanyagra lesz szükségünk,
hogy fogyasztási és ipari termékeket gyárthassunk.
De hogyan növeljük a termelést, hogy kielégítsük a keresletet?
A modern mezőgazdaság képtelen ilyen kereslet mellett fenntarthatóan növekedni.
Ennek számos oka van.
Az egyik, hogy a modern mezőgazdaság az egyik legnagyobb kibocsátója
az üvegházhatású gázoknak.
Valójában több ilyen gázt bocsát ki,
mint az autóink, kamionjaink, repülőink
és a vonataink együttvéve.
A másik ok, hogy a modern mezőgazdaság hatalmas földterületet foglal el.
50 millió km²-nél is több erdőt irtottunk ki növényeinknek és állatainknak.
Mennyit is jelent ez?
Ez nagyjából Dél-Amerika és Afrika területe együttvéve.
Hadd mondjak egy konkrét példát.
Indonéziában 2000 és 2012 között
akkora területű szűz esőerdőt irtottak ki,
ami kb. Írország területével egyenlő.
Gondoljanak csak arra a sok fajra, a sokszínűségre,
amit ezzel a folyamattal eltüntettek,
legyen az növény, rovar vagy állat.
És egy természetes széntározó is eltűnt.
Hadd tisztázzam ezt a dolgot.
Az irtást elsősorban azért végezték, hogy pálmaültetvényeknek adjanak helyet.
Ahogy korábban említettem,
pálmaolajat számos termék gyártásához használnak.
Úgy becsülik, hogy a fogyasztási cikkek valójában több mint 50%-a
pálmaolaj felhasználásával készül.
Mint pl. a fagylalt, a keksz...
A főzőolajok is.
Ide tartoznak a mosószerek, krémek, szappanok.
Valószínűleg számos termékünk van otthon
a konyhánkban és a fürdőszobánkban,
amelyeket pálmaolaj felhasználásával gyártottak.
Tehát önök és én is a kiirtott esőerdők közvetlen haszonélvezői vagyunk.
A mai mezőgazdaságnak problémái vannak,
nekünk pedig meg kell oldanunk őket, ha fenntartható növekedést akarunk.
Úgy vélem, hogy részben a mikrobák jelenthetik a megoldást,
különösen ezek a felturbózott szén-újrahasznosítók.
Ezek a felturbózott szén-újrahasznosítók,
akárcsak a növények, természetes újrahasznosítókként működnek
az ökoszisztémáikban, ahol tenyésznek.
Olyan egzotikus helyeken tenyésznek,
mint a hidrotermális kürtők és a hőforrások.
Ezekben az ökoszisztémákban szenet vesznek fel, és újrahasznosítják
olyan tápanyagokká, amiket ezek az ökoszisztémák igényelnek.
Ezek gazdagok tápanyagokban,
pl. olajokban, fehérjékben, ásványi anyagokban és szénhidrátokban.
A mikrobák valójában már mindennapi életünk szerves részei.
Amikor egy pohár pinot noir-t kortyolgatunk péntek este
egy hosszú és fárasztó hét után,
akkor mikrobák termékét élvezzük.
Ha a helyi kis sörfőzde sörét isszuk –
az is mikrobák terméke.
Vagy a kenyér, a sajt, a joghurt.
Ezek mind mikrobák termékei.
De a felturbózott szén-újrahasznosítók szépsége és ereje abban rejlik,
hogy órák alatt tudnak termelni,
hónapok helyett.
Ezért sokkal gyorsabban vagyunk képesek
növényeket termeszteni, mint ma.
Sötétben növekednek,
így bármelyik évszakban nőhetnek,
bármilyen földrajzi területen és helyszínen.
Képesek minimális helyigényű tartályokban növekedni.
Így eljuthatunk a függőleges rendszerű mezőgazdasághoz.
A hagyományos, sok földterületet igénylő
vízszintes mezőgazdaság helyett,
függőlegesen tudunk növekedni,
növelve azáltal az egységnyi területre eső termelést.
Ha bevezetjük ezt a módszert és e szén-újrahasznosítókat alkalmazzuk,
akkor nem kell még több esőerdőt kiirtanunk azért,
hogy az elfogyasztandó élelmet és termékeket megtermelhessük.
Mert az egységnyi területre jutó termés
tízezerszer nagyobb lehet annál,
mintha ugyanarra a területre
például szójababot ültetnénk,
egyéves időtartamra vetitve.
Tízezerszer több egy év alatt!
Ezt értem új típusú mezőgazdaságon.
Ezt értem azon, hogy olyan rendszert kell kifejlesztenünk,
amely fenntartható módon képes akár 10 milliárd ember igényét kielégíteni.
És mit termelne ez az új típusú mezőgazdaság?
Már készítettünk fehérjelisztet,
képzeljenek el valamit, ami hasonlít a szójalisztre,
vagy akár a kukoricalisztre, vagy a búzalisztre.
Már készítettünk olajokat,
képzeljenek el valamit, ami hasonlít a kókuszolajra,
vagy az olívaolajra, vagy a szójaolajra.
Ez a fajta növény tehát képes olyan tápanyagokat termelni,
amelyekből készíthetünk tésztát és kenyeret,
süteményeket, táplálékok széles skáláját.
Ráadásul, mivel olajat több más termék gyártásához használunk,
ipari és fogyasztói termékek gyártásához,
képzeljük el, hogy gyárthatunk mosószert, szappant, krémeket stb.
e növények felhasználásával.
Nemcsak hogy elfogy a földterület,
de ha a jelenlegi módon működtetjük
a modern mezőgazdaságot,
akkor azt is kockáztatjuk, hogy utódainkat megfosztjuk egy gyönyörű bolygótól.
De ennek nem kell így lennie.
Lehet olyan jövő, amelyben jólét van.
Hozzunk létre olyan rendszereket, amelyek űrhajónkat, a Földet
nemcsak a katasztrófától védik meg,
de lehetővé teszik olyan rendszerek és életmódok kifejlesztését is,
amelyek hasznosak lesznek a mi életünkben,
és annak a 10 milliárdnak az életében is, akik 2050-ben fognak a bolygón élni.
Köszönöm szépen!
(Taps)