Volání po citovém probuzení
Ahoj
Možná už jste slyšeli:
"Abyste mohli žít zdravý život, musíte dosáhnout optimálního zdraví
na úrovni těla, mysli a duše."
Tyto pilíře jsou již dlouho považovány
za pilíře zdravého a úplného života.
Ale co kdybych vám řekla,
že toto chápání je mylné?
Když uvažujeme o duši,
představujeme si ji jako éterickou nebo nehmatatelnou energii.
Stejně tak, kvůli jejich éterické, nehmatatelné povaze,
nazýváme pocity a emoce, kterým nerozumíme, duší.
To je důvod, proč všechny rady,
jak nasystit nebo vyléčit naši duši,
se ve skutečnoti zaměřují na to, abyste se emočně cítili lépe.
Naše duše je totiž ve skutečnosti už samou svou podstatou zdravá.
Nemůže se proto nacházet v nezdravém stavu.
Duše, což je projevená energie,
vytváří pocity, mysl a tělo.
Všechny tři součásti lidské osobnosti jsou ve skutečnosti součástmi duše.
Tělo je duše manifestující se na fyzické úrovni.
Mysl je duše manifestující se na mentální rovině.
Pocity jsou způsobem, jak duše vědomě přijímá a komunikuje.
Proto je možné se na to podívat dvěma způsoby.
Prvním jsou zmiňované tři pilíře zdraví,
kterými jsou tělo, mysl a emoce.
Druhým způsobem je vnímat emoce jako jazyk duše.
Pokud si zvolíte druhý způsob,
pak klíčem k tomu, co lidé nazývají duševní zdraví,
je vaše citové zdraví.
Součástí citového zdraví
je vědomé uznání
našeho vědomí mimo fyzické tělo,
které můžeme nazvat duchem nebo duší.
Při použití slova "duše",
máme rovněž na mysli samotný střed něčí bytosti.
Z tohoto důvodu můžeme slova "duše" a "srdce"
vzájemně zaměnit.
Proto když někdo mluví ze samého středu své bytosti, může říci:
"Vím v hloubi svého srdce, že ..."
Toto je potvrzení, že víme,
že podstata našeho Bytí,
naší zkušenosti zde na Zemi,
není fyzická, ale emocionální.
Když se na tento svět narodíme,
celý jej vnímáme pouze prostřednictvím našich pocitů.
Svět daleko dříve cítíme, než jej vidíme.
Pocity a emoce nejsou jen
jádrem našeho života tady na Zemi,
ale rovněž tvoří jádro našich vztahů.
A právě z tohoto důvodu to bývají právě ony, které utrpí největší škody,
Abyste porozuměli,
jakou roli hrají emoce ve vztazích,
podívejme se do historie na vztahy a jakou roli v nich hrají emoce.
Po staletí
se naše představy o dobrých a špatných způsobech výchovy dětí
drasticky změnily.
Například:
Ve středověku žádné dětství neexistovalo.
Jakmile bylo dítě alespoň trochu fyzicky zdatné,
dostalo práci.
Často se jednalo o práci,
kterou bychom dnes považovali za otroctví.
Děti nebyly považovány za čisté.
Ve skutečnosti byly považovány za zlo.
Použití mimořádného tělesného trestu,
který byl samozřejmě považován za normální a běžný,
mělo vést ke spasení dětí a bylo používáno pro jejich dobro.
V této době, dokonce i v aristokratických rodinách,
namísto toho, aby rodiče své děti
oceňovali a zbožňovali, svými dětmi opovrhovali
a úmyslně je znevažovali a zneužívali,
protože si mysleli, že to je vlastně pro jejich dobro.
Na konci 17. století se zrodila
výchova založená na základě trestu a odměně.
Namísto tělesného trestu,
přišel filozof John Locke s tím, že lepší způsob,
jak vychovat dítě, aby bylo dobré,
je neposkytovat dítěti pozornost a souhlas s tím, co dělá,
vyvolat v něm pocit viny, pokud se chová špatně,
a naopak v něm vzbudit hodnotu, sebevědomí,
prostřednictvím pozornosti a uznání,
pokud je dítě dobré.
Chci, abyste se teď na chvíli zamysleli nad tím,
co jsem právě řekla.
Rodičům trvalo až do konce 17. století,
než přišli s myšlenkou výchovy založené na trestu a odměně...
Výchova založená na trestu a odměněm, kterou známe,
je neskutečně destruktivní.
Jeden z těch nejničivějších výchovných přístupů,
které dnes používáme.
Na konci 17. století
byla výchova prostřednictvím trestů a odměn ohromným zlepšením
oproti tomu, jak byly děti vychovávány předtím...
Na začátku 20. století se toho příliš nezměnilo.
Odborníci na výchovu dětí stále odmítaly
všechny romantické představy o dětství
a obhajovali formování správných návyků,
prostřednictvím disciplíny.
V roce 1914 vyšla brožura Výboru pro děti Spojených států amerických
s názvem "Péče o děti",
která nabádala k přísnému režimu
a doporučovala rodičům, aby si s dětmi nehráli.
Zakladatel behaviorismu John B. Watson tvrdil,
že rodiče by měli vychovávat své děti tak,
že je odmění za dobré chování
a potrestají za špatné chování.
Zároveň by měl být dodržován přesný režim
pro jídlo, spaní a ostatní tělesné funkce.
Kdo by mohl zapomenout na biblické přísloví,
podle kterého mnoho rodičů žilo
a stále i dnes žije:
"Kdo šetří hůl, nenávidí svého syna,
kdežto kdo jej miluje,
trestá ho včas."
Jako kdyby disciplína a tělesné tresty byly totéž.
Ve 20. století
ztratily tělesné tresty na své oblibě
v západním světě.
Mnoho rodičů se stalo vědomými natolik, aby uvidělo,
co tělesné tresty ve skutečnosti jsou: zneužívání, týrání.
A tak dnes,
i když stále existují rodiče, kteří si toho vědomi nejsou,
kteří stále zneužívají své děti ve jménu disciplíny,
většina v západním světě
využívá jako nástroj disciplíny
například časem o samotě (běž do svého pokoje).
Je jednoduché podívat se zpět do historie a říct,
že temné období výchovy dětí máme za sebou.
Ale řeknu vám, že až se na naši dobu podívají lidé v budoucnosti,
řeknou o naší době přesně totéž.
Tedy že ve skutečnosti jsme v temném období výchovy dětí.
Nyní, když tělesný trest padl jako nevhodný styl výchovy dětí,
vám mohu říct, že jsme na pokraji revoluce.
Touto revolucí je citová výchova dětí.
Brzy zjistíme, že dnes jsme v temném období,
pokud jde o citovou výchovu dětí,
a že našim dětem způsobujeme stejný druh škody na emocionální úrovni,
jakou způsobovali rodiče na fyzické a citové úrovni,
tím, že své děti bili, v uplynulých staletích.
Musím zde říct, že nemáme žádné ponětí o tom,
jak vytvořit zdravé citové prostředí
v rodině pro naše děti.
Samozřejmě, že se najdou výjimky z tohoto pravidla,
avšak v dnešním moderním světě
je drtivá většina dětí
vychovávána v citově nezdravém prostředí.
A ve skutečnosti citové prostředí rodiny
nebylo až dosud zahrnováno jako součást dobré výchovy dětí.
Pomalu se dostáváme z nového období temna.
Toto období je obdobím temna pro emoce a pocity.
Začínáme si uvědomovat,
že je možné být velmi dobrým rodičem na fyzické úrovni
a zároveň být velmi špatným rodičem na úrovni emocionální.
Toto uvědomění je velice důležité,
protože, jak jsme si v této epizodě již řekli,
samotným středem naší existence jsou
pocity a emoce.
Takže pokud je citové prostředí v rodině nezdravé,
pak samotné jádro podstaty života a bytí člověka je také nezdravé.
V dnešním světě
mnoho rad, jak vychovávat děti, kompletně ignoruje svět emocí.
Soustředí se na to, jak napravit nevhodné chování,
přitom ignoruje pocity,
které jsou základem a způsobují toto nevhodné chování.
Navzdory všemu společenskému pokroku
cílem výchovy stále zůstává
vychovat poslušné dítě,
namísto zdravého dospělého člověka.
Cílem je vychovat dítě, které je "dobré".
Náš soudní systém používá přesně stejný přístup.
Soustředíme se na nápravu špatného chování,
a na vytváření dobrých občanů, aniž bychom se zabývali pocity,
které k tomuto špatnému chování vedou.
Dobrá výchova dětí zahrnuje emoce.
Dobré vztahy jsou rovněž založeny na emocích.
V dnešní době dělají rodiče tři stěžejní chyby:
1. Neschvalují emoce dítěte.
2. Nesouhlasí s emocemi dítěte.
3. Nenabízejí dítěti žádné praktické vedení,
jak negativní emoce zvládnout a jak se z nich dostat.
Rodič, který neschvaluje dětské emoce,
je kritický vůči tomu, když jeho dítě negativní emoce projevuje,
a za takový citový projev dítě pokárá nebo potrestá.
Rodič, který nesouhlasí s emocemi svého dítěte,
tyto emoce přehlíží jako nedůležité, ignoruje je nebo ještě hůř je zlehčuje.
A rodič, který neposkytuje žádné vedení,
se do pocitů svého dítěte může vcítit,
ale nestanoví žádné limity chování,
ani dítěti nepomáhá pochopit
a vypořádat se s vlastními emocemi.
Uvedu jeden praktický příklad.
Představme si, že William nechce jít do školy
a začne plakat, když jej rodiče nutí do školy jít.
Neschvalující rodič může Williamovi vynadat
za to, že odmítá spolupracovat.
Takový rodič se může uchýlit k tomu, že ho nazve spratkem
a nějakým způsobem ho potrestá,
ať už časem o samotě nebo výpraskem ...
Nesouhlasící rodič může zranit Williamovy emoce tím, že řekne:
"To je hloupost ... Není důvod, abys byl smutný kvůli tomu, že máš jít do školy."
"Hezky se na mě usměj."
Nesouhlasící rodič se může dokonce uchýlit k rozptýlení Williama
od jeho emocí tím, že mu dá sušenku
nebo ho upozorní na krávu v poli po cestě do školy.
Rodič, který nenabídne žádné praktické vedení,
se může k Williamovi zachovat apaticky tím,
že mu řekne, že je v pořádku cítit se smutný nebo vystrašený.
Ale už Williamovi neporadí, jak se ke svým nepříjemným pocitům postavit.
Namísto toho v něm zanechají pocit,
že jeho emoce jsou nějaká všemocná síla, vůči které je zcela bezmocný.
Děti, které vyrůstaly v nezdravém emočním prostředí,
nejsou schopny uklidnit samy sebe.
U těchto dětí se lze také setkat s častějšími zdravotmí problémy.
Kromě toho si děti, které vyrůstaly v nezdravém emočním prostředí,
neumějí vytvořit emoční spojení se svou rodinou.
Často cítí, jakoby tam nepatřili.
Nejsou schopné si v rámci rodiny vytvořit důvěrnost,
důsledkem čehož se cítí izolované a osamělé.
Tyto pocity si samozřejmě přinesou do dospělosti.
Z těcho dětí vyrostou dospělí, kteří neumějí nakládat se svými emocemi.
Dospělí, kteří mají pocit, jako by nikam nepatřili.
Dospělí, kteří se marně snaží o to, aby jejich vztahy fungovaly.
Rozvíjejí vzájemně závislé vztahy
a navzdory své hluboké potřebě vztahu,
mohou zároveň trpět silným strach z blízkosti.
Podle mého názoru
je hlavní příčinou psychopatického a sociopatického chování u dospělých
nezdravé emoční prostředí v dětství.
Mějme na paměti, že většina lidí, kteří studují
případy psychopatie a sociopatie,
hledají v minulosti daného člověka zjevný znak týrání.
Je daleko snazší poznat zjevný znak týrání
než rozpoznat nezdravý emocionální vzorec z doby dětství.
Mnozí ze sériových vrahů a střelců ve školách,
kteří údajně pocházeli ze "zdravého domácího prostředí",
ve skutečnosti žádný zdravý domov nezažili.
Pochází z prostředí, které bylo zdravé po fyzické stránce -
dostávali jídlo a oblečení, možná i mnohé jiné výhody.
Ale pod tímto hezky vypadajícím zevnějškem
se nacházela extrémní emoční dysfunkčnost.
Emoční dysfunkčnost tak zničující,
že jim nedovolovala navázat k druhým lidem jakýkoli vztah.
Neschvalování emocí a nesouhlas s emocemi
jsou způsoby emočního týrání.
Budoucnost nás ale brzy naučí,
že se nevyplácí podceňovat důsledek neschvalování emocí,
nesouhlasu s emocemi a emočního týrání.
Podle mého názoru
(vycházeje z vlastní zkušenosti se všemi těmito způsoby týrání)
je emoční týrání to nejhorší
a zároveň je nejtěžší se z něj vyléčit.
Nyní se dostáváme k nejškodlivějšímu aspektu
neschvalování emocí a nesouhlasu s emocemi,
pokud se takto chová dospělý vůči dítěti.
Když rodič neschvaluje emoce svého dítěte nebo s nimi nesouhlasí
začne dítě věřit pohledu rodiče
na jakékoli události, která způsobuje, že je rodič nespokojený,
namísto svého vlastního pohledu.
Dítě ztrácí víru v samo sebe, ztrácí důvěru v samo sebe
a ještě k tomu uvěří v to, že s ním musí být něco špatně.
Pokud vztahy ovládá emoční dysfunkce,
dítě se naučí, že nemá žádné právo
cítit se tak, jak se cítí.
Stručně řečeno naučí se, že je špatně cítit se to, co cítí.
Nyní to hlavní:
Dítě uvěří,
že pokud je špatně cítit se tak, jak se cítí,
ale přesto se tak samo cítí,
pak musí být něco špatně konkrétně s ním.
Pokud bych měla vybrat jednu věc, která je špatně
s dnešním průmyslem v oblasti duševního zdraví,
byla by to oblíbená představa,
že existuje způsob, jak by se člověk měl cítit.
A pokud se tak necítí, pak je něco špatně.
Ordinace psychiatrů jsou plné lidí,
kteří vyrůstali v citově dysfunkčním prostředí.
Tito lidé vyrostli s přesvědčením, že je s nimi něco špatně,
jelikož "by neměli cítit to, co cítí".
Ale ve skutečnosti je to tak,
že by se měli cítit, přesně tak, jak se cítí.
Mají ospravedlnitelný a pořádný důvod
cítit se tak, jak se cítí
a myšlenka, že je s nimi něco "špatně", je klam.
Tento klam je vedlejší produkt toho,
že jejich emoce byly znovu a znovu neuznávány.
Toto je ve skutečnosti jedna z hlavních příčin úzkostných stavů.
Úzkost bývá často důsledkem extrémních pochybností o sobě a nedůvěry v sebe.
Nedůvěra v sebe a pochybnosti o sobě
způsobují strach ze sebe sama.
Důsledkem čehož je snaha najít jakoukoli cestu,
která umožní utéct sám od sebe,
protože se cítíš tak, jak by ses cítit neměl.
Musela jsem přiblížit tento příběh (jako obvykle),
protože bez tohoto pochopení
nemůžete porozumět, jak jste se dostali do bodu
ve vašem vztahu, v němž se nacházíte dnes.
Pokud to zkrátím,
protože toto je emoční prostředí,
ve kterém jste vyrůstali jako děti, nemáte žádnou představu o tom,
jak se jako dosplěý citově sblížit s druhými lidmi.
A uplatní se stejná pravidla.
Nejsme tak často mezi sebou schopni rozvinou skutečnou důvěrnost,
protože neschvalujeme emoce toho druhého.
Nesouhlasíme s pocity toho druhého.
Říkáme druhým lidem, jak by se měli cítit.
Nemáme trpělivost s citovými potřebami druhých.
Díváme se na emoce a pocity jako na slabost.
Označujeme lidi, kteří projeví emoce, jako "příliš citlivé".
Abyste porozuměli,
uvedu tři příklady
vztahů mezi dospělými, které jsou emočně dysfunkční.
Žena jde na oběd s kamarádkou.
Je zklamaná, protože ji v práci nepovýšili,
což se domnívala, že udělají.
Její kamarádka ji řekne, že je negativní,
že se na to musí podívat z té světlé stránky,
a uvědomit si, že svou negarivitou si způsobuje jen další zklamání.
2. Manžel přijde pozdě večer domů z práce.
Jeho žena začne v okamžiku, kdy vstoupí do dveří, plakat.
Manžel jí uvidí brečet a okamžitě řekne: "Vždycky reaguješ přehnaně!"
"Vždyť jsem přišel jen o půl hodiny později."
"Nejsi už v přechodu?"
"Asi potřebuješ vyhledat odbornou pomoc..."
a pak odejde do své pracovny koukat na televizi.
3. Muž se právě rozvádí.
Svěří se svým kamarádům
a ti jej přesvědčí, aby šel s nimi do baru.
Když se objeví, nikdo z nich si nevšimne,
že ve skutečnosti prochází velmi těžkým emocionálním obdobím ve své vztahu.
Namísto toho ho nabádají, aby na to nemyslel,
napil se s nimi,
podíval se na sport
a díval se na hezké holky v baru.
Bez ohledu na to, jestli se jedná o přátelství
nebo o romantický vztah,
pocity a emoce jsou jádrem,
jsou základem jakéhokoli vztahu.
(pokud se má jednat o smysluplný vztah a ne povrchní).
Bez zdravého a hlubokého emočního propojení
a citového vztahu
se nejedná o "vztah", ale o sociální uspořádání.
Intimita není o sexu.
Je pravda, že sex může být vedlejšmí produktem intimity,
ale intimita je o tom být viděn takový, jaký opravdu jste,
a vidět druhého takového, jaký doopravdy je.
Je to o tom být schopen přijít k druhému s úplnou pravdou o tom, kdo jsem,
a být přijat druhým člověkem v opravdovosti takový, jaký jsem,
bez toho, aby se mne druhý člověk snažil změnit.
A aby i druhý člověk byl schopen přijít s pravdou o tom, kdo skutečně je,
a abych já byla schopna tuto pravdu uvidět a přijmout
bez snahy druhého změnit nebo zmanipulovat.
Je to o potkání se v srdečním centru, což je místo, kde se rodí empatie.
Odsud pramení spojení a blízkost.
Už jsem to zmínila dříve, ale řeknu to znovu.
Slovo 'Intimacy' (intimita) lze rozdělit na 'In To Me See' (vidět dovnitř mne).
Nejdůležitější součást intimity je vidět jeden do druhého.
Uvidět pravdu druhého člověka, pravdu, kterou představují pocity a emoce.
Pocity a emoce jsou absolutním jádrem vaší reality a vaší zkušenosti,
a proto tvoří tu nejdůležitější část intimity.
Z toho vyplývá: emoce a pocity jsou důležité.
Musíme pochopit, jakou důležitost a hodnotu mají pocity toho druhého.
Je potřeba své emoce navzájem respektovat.
Naslouchat citům, které se skrývají za slovy.
Otevřít se natolik, abychom byli schopni nabídnout porozumění.
Vyjádření uznání a porozumění by vždy mělo předcházet poskytnutí rady.
Řeknete-li někomu, jak by se měl cítit, učíte ho, aby si nedůvěřoval.
Učíte ho, že je s ním něco v nepořádku.
Způsob, jakým nakládáme s našimi negativními emocemi,
určuje, jak zdravé či nezdravé naše vztahy mohou být.
Pro většinu z nás způsob, jakým pracujeme s pozitivními emocemi, funguje.
Jsou to negativní emoce, ke kterým cítíme největší odpor.
Z tohoto důvodu uvedu pár konkrétních kroků,
které nám mohou pomoci,
pokud se setkáme s negativními emocemi druhých.
Platí to jak pro děti, tak pro dospělé.
A je to ryzí zlato, pokud jde o vztahy.
1. Uvědomte si emoce druhé osoby.
2. Pečujte o emoci druhého tím, že ji považujete za oprávněnou a důležitou.
3 Empaticky emoci druhé osoby naslouchejte a snažte se přijít na to, jak se cítí.
To umožňuje druhé osobě cítit se v bezpečí a být beze strachu z posuzování.
Tedy snažte se druhého pochopit, namísto s ním souhlasit.
4. Uznávejte a přijímejte pocity druhého.
Může jít o pomoct nalézt správná slova pro označení jeho emoce.
K uznání a přijetí pocitů druhého nemusíme potvrzovat správnost myšlenek,
které o své emoci má.
Místo toho musíme druhému dát vědět, že je v pořádku, že se cítí, jak se cítí.
Například: Pokud náš přítel říká: "Cítím se zbytečně."
Nepotvrzujeme jeho pocity tím, že řekneme: "Víš co, máš pravdu! Jsi úplně zbytečný."
Místo toho bychom jeho pocity mohli potvrdit slovy:
"Naprosto chápu, jak se díky tomu můžeš cítit zbytečně."
"Cítil bych se úplně stejně, kdybych byl na tvém místě."
5. Umožněte druhému cítit se tak, jak se cítí, a plně si prožít danou emoci
předtím, než přistoupí k jakémukoli zlepšení toho, jak se cítí.
Musíme jim umožnit, aby se sami rozhodli,
kdy jsou připraveni se posunout nahoru po vibrační škále a do jiného emoce.
Nemůžeme jim podsouvat naši představu o tom,
kdy by měli být připraveni nebo kdy by se měli cítit jinak.
Tímto krokem vyjadřujeme bezpodmínečnou přítomnost pro druhého
a bezpodmínečnou lásku.
Jsme podporou druhého, aniž bychom se ho pokoušeli "opravit".
Neuražte se, pokud druhý v tuto chvíli vaši podporu nepřijme.
Už jen v nabídce pomoci je ukryta velkorysá síla.
To je Láska sama o sobě,
bez ohledu na to, co někdo udělá nebo neudělá.
6. Poté a pouze poté, co byly pocity druhého
přijaty, uznány a plně procítěny, pomožte druhému vymyslet způsoby,
jak se postavit, jak zvládnout reakci na své emoce.
Jedná se o krok, kdy můžete přijít s novými způsoby,
jak se podívat na danou situaci, což může zlepšit způsob, jakým se druhý cítí.
Nyní je možné nabídnout radu.
Teď přejdeme k jednomu z nejdůležitějších kroků,
pokud jde o emoční zdraví ve vztazích.
Jste ve vztahu sami se sebou.
To znamená, že musíte přijmout své vlastní emoce.
Musíte přestat odmítat své emoce,
musíte přestat nesouhlasit se svými emocemi.
Musíte přestat očekávat, že se budete cítit jinak, než se skutečně cítíte.
Abyste byli emočně zdraví, musíte aplikovat výše zmíněných 6 kroků
primárně ve vztahu k sobě.
Kromě způsobu, jak se vypořádat s negativními emoce,
uvedu několik kroků,
které vám mohou pomoci vytvořit zdravé emoční prostředí ve vašich vztazích.
1. Vyjádřete druhé osobě svou lásku.
Svou lásku můžete vyjádřit tím, že se ji dotknete.
Mnoho lidí v dnešním moderním světě trpí nedostatkem doteků,
protože je mezi námi příliš mnoho oddělení, odloučení.
Lásku lze vyjádřit také prostřednictvím dárku.
Tím, že někomu dáte dárek, dáváte druhému najevo,
že se o něj zajímáte, že na něj myslíte,
něco obstaráte pro něj a poté mu něco dáte.
Svou lásku můžete projevit také tím,
že s někým strávite čas, v němž se mu plně věnujete,
díváte se na něj, pokoušíte se mu porozumět a spojit se s ním.
Lásku lze také projevit tím, že někomu pomůžete.
Můžete například nabídnout pomoct s nádobím.
Nabídnout pomoc s projektem nebo stěhováním.
Pomoct můžete také tím, že projevíte uznání
nebo složíte poklonu či kompliment.
Existuje mnoho způsobů, jak někomu ukázat lásku.
Jedním z hlavních důvodů naší emocionální deprivace v dětství
a v našich současných vztazích je to,
že jsme na projevy naší lásky vůči druhým lidem příliš skoupí.
Tím, že svou lásku vůči druhému projevíme, a tím, že druhému svou lásku nabídneme,
umožňujeme druhým lidem cítit se emocionálně v bezpečí,
cítit se být milován a být pro nás důležitý.
Ale předtím, než někomu projevíte svou lásku, se ujistěte,
že to děláte z dobrého důvodu, a ne proto, že od druhého něco chcete.
2. Nikdy nepřehlížejte přítomnost člověka.
Existuje jen velmi málo věcí, které jsou bolestivější než zacházet s někým,
jako by neexistoval.
Dokonce i když jste v danou chvíli naštvaní,
není to důvod, proč přehlížet osobu, která vás miluje.
3. Tento krok jde ruku v ruce s posledním.
Neodtahujte se od lidí fyzicky ani emocionálně,
a to zejména v průběhu konfliktu.
Lidé, kteří se bojí důvěrnosti a spojení, a tudíž zranitelnosti,
mají tendenci se s těmito pocity vyrovnat tím,
že se stanou ostrovem sami pro sebe.
Stávají se citově nedostupnými a jako svou obranu se od druhých odpojují.
Takový přístup ve vztahu způsobí citové odloučení
a prvním příznakem je nedostatek komunikace.
Tím se plynule dostáváme k dalšímu kroku.
4. Komunikujte, komunikujte, komunikujte!
Tím, že jsme se rozhodli zavázat se k nějakému vztahu,
zavázali jsme se zároveň i ke komunikaci.
A je jedno, jestli komunikujete prostřednictvím slov nebo ne,
protože většina komunikace probíhá prostřednictvím řeči těla.
Komunikace tvoří obrovskou část vzájemného propojení.
Nepotlačujte své emoce.
Nesnažte se prostřednitvím rozptýlení se jim vyhnout, opřít je nebo je odmítnout.
Musíme být ochotni přiznat si své vlastní emoce
a umět o nich zdravým způsobem hovořit se svým partnerem.
Když nevíme, jak to udělat,
můžeme si představit, že myšlenky, které máme,
přivedeme do prostoru našeho srdce a z tohoto prostoru poté mluvíme.
Tato technika se nazývá "Mluvení ze srdce".
Když ji použijeme, daleko ochotněji se stáváme zranitelnější,
čímž se stáváme autentičtějšími
a zároveň se naše komunikace stává méně defenzivní a útočící.
Dejte své pocity do slov.
Pro vztah není skoro nic horšího než mlčet o tom, jak se cítíte.
Nesdělovat si vzájemně, jak se cítíte,
vytváří mezi vámi a vaším partnerem kaňon.
Váš partner může cítit, že jste emočně rozrušení.
Pokud váš partner cítí, že jste emočně rozrušení,
ale vy o tom, jak se cítíte, nemluvíte, nebo způsob, jakým se cítíte, popíráte,
váš partner se může cítit jako blázen, velmi zmateně.
Musíme být ochotni přiznat své emoce
a sdělovat je svému partnerovi zdravým způsobem.
Pokud nevíme, jak na to,
můžeme vzít to, co cítíme (to, co si o těchto věcech myslíme),
a představit si, jak je dáváme do prostoru našeho srdce
a poté z tohoto místa mluvit.
Tato praxe se nazývá "Mluvení ze srdce" a může být skutečně cenná,
pokud jde o vytvoření zdravého emočního prostředí v rámci jakéhokoli vztahu.
5. Pokud učiníte slib - splňte ho.
Pokud říkáte, že něco uděláte, udělejte to.
Musíte dostát vlastnímu slovu.
Pokud tak systematicky nečiníte, níčíte tím důvěru ve vztahu.
A důvěra je z hlediska citového zdraví a vztahů klíčovou součástí.
Přiznejte chyby a zavažte se ke změně chování.
Stále omílané omluvy, bez skutečné změny chování,
vysílají druhému zprávu, že se o to, jak se druhý cítí,
nezajímáte natolik, nakolik vám záleží na tom,
abyste se vyhnuli případnému trestu ... dočasně ...
Tento přístup také systematicky ničí důvěru ve vztahu.
Pokud nám na druhém záleží, musíme kromě samotné omluvy
podniknout skutečné kroky a nezbytné změny k tomu,
aby se stejná chyba nebo ta stejná bolestivá věc,
kterou jsme jim způsobili, znovu neopakovala.
Omluva tak může být součástí dlouhé cesty
k vytvoření citového zdraví ve vztahu.
7. Ujasněte si své priority.
Musíte znát své priority, abyste mohli vytvořit zdravý citový vztah.
Chcete-li se ve vztahu cítit dobře emočně,
musí být vztah pro vás natolik cenný, že mu přiřadíte tu nejvyšší prioritu.
Neexistuje nic jako správná nebo špatná priorita.
Pokud však vaše práce nebo záliba má pro vás vyšší prioritu než vaše vztahy,
je velmi pravděpodobné, že vaše vztahy budou trpět,
protože pokud si máte mezi nimi vybrat, vyberete si svou práci nebo své koníčky.
V důsledku toho se bude druhá osoba ve vztahu cítit nemilovaná a nedůležitá.
Také bude mít pocit, že není bezpečné se s vámi citově spojit.
Pokud se dostanete do situace, že se dvě věci dostanou do střetu,
musíte být schopni vědomě rozhodnout, co je pro váš větší prioritou.
V nejzdravějších vztazích je zdraví vztahu a způsob,
jakým se váš partner cítí, prioritou číslo jedna.
8. Povzbuzujte druhé!
Povzbuzování lidí vede k tomu, že druzí mají pocit, že nejsou sami.
Už to není "celý svět je proti mně", nyní už mají parťáka.
Prostřednictvím povzbuzení si druhý uvědomí, cítí, že má emoční podporu.
Je to opak kritiky a zrazování.
Člověka to posiluje namísto toho, aby ho to strhávalo na dno.
Také to lidem umožňuje cítit se emočně "bezpečně" proto,
aby s námi chtěli sdílet své sny a touhy.
9. Ve vztahu vyjadřujte to, co chcete, své potřeby a očekávání jasně.
Tento bod se týká zdravých hranic.
Abyste porozuměli zdravým hranicím, můžete se podívat na moje video na YouTube
s názvem "Boundaries vs. Oneness - How to develop Healthy Boundaries"
Není fér nechat druhou osobu hádat, co chcete a co potřebujete.
Rovněž není fér předpokládat, že vám druhý člověk bude číst myšlenky,
a očekávat tak od něj věci, o kterých neví, nebo s nimiž nesouhlasí.
Je také důležité vyčlenit si čas potřebný k pochopení tužeb,
potřeb a očekávání druhé osoby.
Požádejte druhého o to, co chcete a potřebujete,
a povzbuzujte ho, aby učinil totéž.
A za předpokladu, že tužby a potřeby druhého nejsou v rozporu s vašimi,
uspokojte tyto tužby a potřeby.
10. Společně se smějte a hrejte si.
To je něco, čemu většina moderních vztahů nedává dostatečnou prioritu.
Zábava, smích a hry mají schopnost spojit nás stejným způsobem,
jako se tomu děje při intenzivním boji.
Může to být také silné afrodiziakum pro ty z vás, kteří jsou v partnerském vztahu.
Upřednostněte dělat věci,
při kterých se cítíte dobře a které jsou vzrušující, společně.
Zabezpečuje to také, že konflikt a boj nejsou podtextem vztahu.
11. Staňte se odborníkem na lidi, s nimiž máte vztah.
Zjistěte o nich vše, co můžete, samozřejmě pokud to děláte z dobrého důvodu.
To je jádro intimity.
Čím víc tohot víte o tužbách, potřebách a pocitech druhého člověka,
tím bližší se může váš vztah stát.
To, že se stanete odborníkem na druhého člověka,
vám pomůže udělat správné rozhodnutí o tom, jak k této osobě přistupovat,
aby se ve vašem vztahu vybudovalo zdravé a podporující emoční prostředí.
Je i pro nás užitečné, pokud víme,
jakým způsobem se druhý cítí být nejvíce milován.
Stejně jako i jiné věci, je důležité, abychom tyto tipy aplikovat sami na sebe.
Jediný vztah, který nemůžete ukončit (s výjimkou smrti),
je vztah k vám samotným.
To znamená, že musíte vědět, co chcete,
musíte vědět, co potřebujete, musíte znát svoje očekávání.
Musíte uznat své pocity - připustit je, už déle je nepotlačovat a neodmítat.
To je způsob, jak rozvinout zdravý citový vztah sám se sebou,
což je klíčové ve vztahu sám k sobě.
Nikdy se nestyděte za to, jak se cítíte.
Způsob, jakým se cítíte, má svůj důvod.
Pokud pociťujete nějakou emoci, vždy existuje dobrý důvod,
proč se takto cítíte.
Takže nenechte nikoho, aby vám říkal, jak se máte nebo nemáte cítit.
Zasloužíte si vztah, v němž jsou pocity důležité.
A nejlepší způsob, jak takového vztahu dosáhnout,
je rozhodnout se, že pro vás jsou vaše emoce důležité.
Krásný týden