פאט מיטשל: היום ההוא,
8 בינואר, 2011, התחיל כמו כל האחרים.
שניכם עשיתם את העבודה שאתם אוהבים.
את נפגשת עם בוחרים,
שזה משהו שאת אהבת לעשות
כאשת קונגרס,
ומארק, אתה התכוננת בשמחה
למשימה הבאה שלך במעבורת החלל.
ופתאום, כל מה שתכננתם
או ציפיתם לו בחיים
השתנה לעד.
מארק קלי: כן, זה מדהים.
זה מדהים איך הכל יכול להשתנות
לכל אחד מאיתנו בשניה.
אנשים לא מבינים את זה.
אנל בהחלט לא הבנתי.
גאבי גיפורדס:כן.
מ.ק.: ובבוקר יום השבת ההוא,
קיבלתי את שיחת הטלפון הנוראית הזו
מראש הצוות של גאבי.
לא היה לה הרבה מידע.
היא רק אמרה, "ירו בגאבי."
כמה דקות לאחר מכן , התקשרתי אליה
ולרגע ממש חשבתי,
ובכן, אולי רק דמיינתי שקיבלתי את שיחת הטלפון הזו.
התקשרתי אליה חזרה, ואז היא אמרה לי
שגאבי נורתה בראש.
ומהנקודה ההיא,
ידעתי שהחיים שלנו יהיו שונים מאוד.
פ.מ: וכשהגעת לבית החולים,
מה היתה האבחנה שהם נתנו לך
בנוגע למצב של גאבי ולאיזה שיקום, אם בכלל,
אתה צריך לצפות?
מ.ק: ובכן, לפצע ירי בראש
ופגיעה טראומטית במח,
הם לרוב לא יכולים להגיד הרבה.
כל פגיעה היא שונה. זה לא צפוי
כמו שלרוב שבץ יכול להיות צפוי,
שזה סוג נוסף של פגיעה מוחית.
אז הם לא ידעו כמה זמן גאבי תיהיה בתרדמת,
לא ידעו מתי זה ישתנה
ומה האבחנה תהיה.
פ.מ: גאבי, האם ההחלמה שלך
היתה מאמץ ליצור גאבי גיפורדס חדשה
או להחזיר את גאבי גיפורדס הישנה?
ג.ג: החדשה -- טובה, חזקה, וקשוחה יותר.
(מחיאות כפיים)
מ.ק: אפשר להגיד,
כשאתם מביטים בתמונות מאחורינו,
לחזור מכזו פציעה
ולחזור חזקים וחזקים מתמיד
זה באמת דבר קשה לעשות.
אני לא מכיר אף אחד
שקשוח כמו אשתי הנפלאה פה עכשיו.
(מחיאות כפיים)
פ.מ: ומה היו הסימנים הראשונים
שההחלמה לא היתה רק אפשרית
אלא שיהיה סוג של דמיון
לחיים שאתם וגאבי תכננתם?
מ.ק: ובכן, הדבר הראשון, בשבילי, היה
גאבי עדיין היתה כמעט חסרת הכרה,
אבל היא עשתה משהו כשהיא היתה על מיטת הטיפול נמרץ
שהיא היתה עושה כשהיינו
יוצאים לארוחת ערב במסעדה,
בזה שהיא משכה את הטבעת שלי
והיא הפכה אותה מאצבע אחת לאחרת,
ובנקודה ההיא ידעתי
שהיא עדיין שם.
פ.מ: והיו גם מילים מסויימות.
היא לא הפתיע אותך עם מילים בהתחלה?
מ.ק: ובכן, זה היה קשה בהתחלה. ג.ג: מה?מה? תרנגולת, תרנגולת, תרנגולת.
כן, זה היה זה.
בחודש הראשון, זה היה הטווח
של אוצר המילים של גאבי.
מסיבה מסויימתמסיבה כלשהי, יש לה אפזיה,
שזה קושי בתקשורת.
היא נאחזה במילה "צ'יקן," (תרנגולת)
שהיא לא הכי טובה אבל בהחלט לא הכי גרועה.
(צחוק)
והיינו מודאגים למעשה
זה היה יכול להיות הרבה יותר גרוע מזה.
פ.מ: גאבי, מה היה האתגר הכי קשה
במהלך השיקום?
ג.ג: דיבור, ממש קשה, ממש.
מ.ק: כן, עם אפזיה, גאבי יודעת מה היא רוצה להגיד,
היא פשוט לא יכולה להוציא את זה.
היא מבינה הכל,
אבל התקשורת היא פשוט מאוד קשה
מפני שכשאתם מביטים בתמונה,
החלק של המוח בו מרכז התקשורת נמצא
הוא בצד שמאל של הראש,
ששם הכדור עבר.
פ.מ: אז אתה צריך לעשות משהו מאוד מסוכן:
לדבר עבור אישתך.
מ.ק: כן.
זה אולי אחד הדברים המסוכנים שעשיתי.
פ.מ: גאבי, את אופטימיסטית
לגבי המשך השיקום שלך --
הליכה, דיבור,
להיות מסוגלת להזיז את היד והרגל?
ג.ג: אני אופטימיסטית, זה יהיה ארוך וקשה,
אבל אני אופטימיסטית.
פ.מ: נראה שזו התכונה מספר אחת של גאבי גיפורדס,
לא הייתם אומרים? (מחיאות כפיים)
מ.ק: גאבי תמיד היתה ממש אופטימיסטית.
היא עובדת ממש קשה כל יום,
ג.ג: על ההליכון, הלכתי על ההליכון,
שיעורי ספרדית, קרן צרפיתית,
מ.ק: זו רק אישתי שיכלה להיות --
ואם הכרתם אותה לפני הפציעה,
הייתם מבינים את זה --
מישהו שיכול להיפצע
ושתהיה לו כזה קושי בתקשורת
ונפגש עם תרפיסט דיבור,
ואז לפני חודש היא אומרת,
"אני רוצה ללמוד ספרדית שוב."
פ.מ: ובכן, בואו נביט מקרוב יותר
באישה, וזה היה אפילו לפני
שהכרת את גאבי גיפורדס.
והיא על קטנוע שם,
אבל אני מבינה שזו תמונה מאוד רגועה
של מה שגאבי גיפורדס היתה כשגדלה.
מ.ק: כן, גאבי, היא התחרתה באופנועים.
אז זה קטנוע, אבל היה לה --
ובכן, עדיין יש לה אופנוע BMW.
פ.מ:האם היא רוכבת עליו? מ.ק: ובכן זה אתגר
כשהיא לא מסוגלת להזיז את זרוע ימין שלה,
אבל אני חושב שעם משהו שאני מכיר, וולקרו,
אולי נוכל להחזיר אותה לאופנוע,
לחבר בסקוטצ' את יד ימין שלה לכידון.
פ.מ: יש לי הרגשה שנראה את התמונה הזו בקרוב,
גאבי.
אבל נפגשתם, את כבר החלטת
שאת עומדת להקדיש את החיים שלך לשרות.
אתה נכנסת לצבא
ולבסוף הפכת לאסטרונאוט.
אז אתם נפגשים.
מה משך אותך לגאבי?
מ.ק: ובכן, כשניפגשנו, למרבה הפלא,
זו היתה הפעם האחרונה שהיינו בוונקובר,
לפני בערך 10 שנים, נפגשנו בוונקובר,
בשדה התעופה, בטיול ששנינו עשינו
לסין,
שלמעשה אני, מהרקע,
הייתי קורה לזה בזבוז זמן.
גאבי הייתה -- ג.ג: משימת מציאת עובדות.
מ.ק: היא היתה קוראת לזה משימת מציאת עובדות חשובה.
היא היתה סנאטורית מדינה באותו הזמן,
ונפגשנו פה, בשדה התעופה,
לפני טיול לסין.
פ.מ: היית מתאר את זה כרומן מסחרר?
ג.ג: לא,לא,לא.
(צחוק)
חבר טוב.
מ.ק:כן היינו חברים הרבה זמן,
ג.ג: כן. (צחוק)
מ.ק: ואז היא הזמינה אותי, בערך שנה אחר כך,
היא הזמינה אותי לדייט.
לאן הלכנו גאבי?
ג.ג: אגף הוצאה להורג.
מ.ק:כן, הדייט הראשון שלנו היה לאגף הוצאה להורג
בבית הסוהר פלורנס באריזונה.
שהיה ממש מחוץ למחוז הסנאט של גאבי.
הם עבדו על חקיקה
שהיתה קשורה לפשע וענישה
ועונש מוות במדינת אריזונה.
אז היא לא מצאה אף אחד אחר שילך איתה,
ואני כאילו, "ברור שאני רוצה ללכת איתך לאגף נידוני המוות."
אז זה היה הדייט הראשון שלנו.
היינו יחד מאז. ג.ג: כן.
פ.מ: ובכן, זה אולי תרם לסיבה
שגאבי החליטה להתחתן איתך.
היית מוכן ללכת איתה לאגף הנידונים למוות, אחרי הכל.
מ.ק: אני מניח.
פ.מ: גאבי, מה גרם לך לרצות להתחתן עם מארק?
ג.ג: אמ, חברים טובים, חברים הכי טובים, חברים הכי טובים.
מ.ק: חשבתי שתמיד
היה לנו קשר ממש מיוחד.
עברנו זמנים קשים
וזה עשה את זה רק חזק יותר. ג.ג: חזק יותר.
פ.מ: אחרי שהתחתנתם, עם זאת,
המשכתם בחיים מאוד עצמאיים.
למעשה, אפילו לא חייתם יחד.
מ.ק: היו לנו סוג של נישואים בנסיעה.
במקרה שלנ, זה היה וושינגטון, יוסטון,
טוסון.
לפעמים היינו הולכים עם כיוון השעון,
לפעמים בניגוד לכיוון השעון,
לכל אותם מקומות שונים,
ולא חיינו יחד אפילו
עד אותו יום שבת בבוקר.
תוך שעה מהרגע שגאבי נורתה,
הייתו על מטוס לטוסון,
וזה היה הרגע
שהשתנו דברים בשבילנו.
פ.מ: וגם, גאבי, את רצת לקונגרס
אחרי שהיית סנאטורית מדינה
ושירתת בקונגרס שש שנים.
מה הכי אהבת
בלהיות בקונגרס?
ג.ג: קצב מהיר, קצב מהיר.
פ.מ: טוב זאת היתה הדרך בה עשית זאת. ג.ג:כן, כן, קצב מהיר.
פ.מ: אני לא בטוחה שאנשים היו מתארים את זה ככה.
(צחוק)
מ.ק:כן, אתם יודעים, חקיקה היא הרבה פעמים
בקצב איטי להדהים,
אבל אשתי, ואני חייב להודות,
הרבה חברים אחרים בקונגרס שאני מכיר,
עובדים ממש קשה.
אני מתכוון, גאבי היתה רצה מסביב כמו בן אדם משוגע,
אף פעם לא לקחה יום חופש,
אולי חצי יום בחודש,
וכל זמן שהיא היתה ערה היא עבדה,
והיא באמת, באמת שגשגה מזה,
ועדיין היום. ג.ג: כן, כן.
פ.מ: התקנתם פנלים סולאריים על גג הבית,
אני חייבת לומר.
אז אחרי התקרית הטראגית, מארק,
החלטת להתפטר
מהמשרה שלך כאסטרונאוט,
אפילו שהיית אמור לקחת
את משימת המעבורת הבאה.
כולם, כולל גאבי,
שיכנעו אותך לחזור,
ובסופו של דבר לקחת אותה.
מ.ק: סוג של. ביום אחרי הפציעה של גאבי,
התקשרתי לבוסית שלי, האסטרונאוטית המפקחת,
דר. פגי וויטסטון, ואמרתי,
"פגי, אני יודע שאני משוגר לחלל
בעוד שלושה חודשים.
גאבי בקומה. אני בטוסון.
את חייבת למצוא לי מחליף."
אז למעשה לא התפטרתי מלהיות אסטרונאוט,
אבל וויתרתי על העבודה שלי והם מצאו לי מחליף.
חודשים מאוחר יותר, אולי חודשיים אחר כך,
התחלתי לחשוב על לחזור לעבודה שלי,
שזה משהו,
כשאת הופכת לאחד שנותן טיפול ראשי,
שזה משהו שכמה מהאנשים בקהל
בהחלט היו בעמדה הזו,
זה תפקיד מאתגר אבל בנקודה מסויימת
אתה חייב להבין מתי אתה תחזור לחיים שלך,
ובאותו הזמן, לא יכולתי לשאול את גאבי
אם היא רוצה שאני אטוס שוב לחלל במעבורת.
אבל ידעתי שהיא רוצה -- ג.ג: כן, כן, כן.
מ.ק: היא היתה התומכת הכי גדולה בקריירה שלי,
וידעתי שזה הדבר הנכון לעשות.
פ.מ: ועדיין אני מנסה לדמיין, מארק,
איך זה היה, לצאת למשימה,
שמניחים שהיא בטוחה, אבל אף פעם אין הבטחה,
ולדעת שגאבי --
מ.ק: טוב לא רק שהיא היתה עדיין בבית החולים,
ביום השלישי של הטיסה,
ממש בזמן
שהתחברתי לתחנת החלל,
ויש שני רכבים שנעים ב 25,000 קילומטר לשעה
אני למעשה מטיס אותה, מביט מחוץ לחלון,
קבוצה של מחשבים,
גאבי היתה בניתוח מוח,
ממש בזמן שהיא היתה בניתוח האחרון
כדי להחליף פיסה מהגולגולת
שהם הוציאו ביום הראשון של הפגיעה
עם פרוטזה, כן, שזה כל הצד של הראש.
עכשיו אם מישהו מכם אי פעם יבוא
לבית שלנו בטוסון בפעם הראשונה,
גאבי תלך בדרך כלל למקפיא
ותוציא את קופסת הטאפרוור
שבה יש את הגולגולת האמיתית. (צחוק)
ג.ג: הגולגולת האמיתית. מ.ק: שמשגע אנשים, לפעמים.
פ.מ: האם זה למתאבן או לקינוח, מארק?
מ.ק: ובכן, זה רק מתחיל את השיחה.
פ.מ: אבל יש הרבה דיבור על
משהו שאת עשית, גאבי, אחרי הטיסה של מארק.
היית צריכה לעשות עוד צעד אמיץ,
מפני שהקונגרס שוב היה במבוי סתום,
ויצאת ממרכז השיקום,
הבאת את עצמך לוושינגטון
כך שתוכלי ללכת על רצפת הבית --
אני בקושי יכולה לדבר על זה בלי להתרגש --
ולהצביע למשהו שהיה יכול להיות
הקול המכריע.
ג.ג: תקרת החוב. תקרת החוב.
מ.ק: כן, היתה לנו את ההצבעה הזו.
אני מניח שחמישה חודשים אחרי שגאבי נפגעה,
והיא עשתה את ההחלטה האמיצה לחזור.
הצבעה מאוד שנויה במחלוקת,
אבל היא רצתה להיות שם
כדי שהקול שלה ישמע פעם נוספת.
פ.מ: ואחרי זה, התפטרת
והתחלת מה שיהיה שיקום
מאוד איטי ומאתגר.
איך החיים היום יומיים?
מ.ק: ובכן, זה כלב השרות של גאבי נלסון,
ג.ג: נלסון.
מ.ק: חבר חדש במשפחה שלנו. ג.ג: כן, כן.
מ.ק: וקיבלנו אותו --
ג.ג: כלא. רצח. מ.ק: יש לנו הרבה קשרים
עם בתי כלא, מסתבר.(צחוק)
נלסון הגיע מכלא,
גודל על ידי רוצחת במסצ'וסטס.
אבל היא עשתה עבודה מעולה עם הכלב.
הוא כלב שרות נפלא.
פ.מ: אז גאבי, מה למדת
מהניסיון שלך בשנתיים האחרונות?
מ.ק: כן, מה למדת? ג.ג: עמוק יותר, עמוק יותר.
פ.מ: הקשר שלכם עמוק יותר.
הוא חייב להיות. אתם יחד כל הזמן עכשיו.
מ.ק: אני מדמיין להיות אסיר תודה, גם, נכון?
ג.ג: אסירת תודה.
פ.מ: זו תמונה של מפגש משפחה וחברים.
אבל אני אוהבת את התמונות האלה מפני שהן מראות
את היחסים של גאבי ומארק עכשיו.
ואת מתארת את זה, גאבי, שוב ושוב,
כעמוקים יותר בהרבה רמות. כן?
מ.ק: אני חושב שכשמשהו טראגי קורה
במשפחה, זה יכול לקרב אנשים.
הנה אנחנו צופים במעבורת החלל
טסה מעל טוסון,
מעבורת החלל אנדבור,
זו שאני הייתי הייתי המפקד שלה בטיסה האחרונה שלה,
בטיסה האחרונה שלה על מטוס
על 747 בדרך ללוס אנג'לס,
NASA היו נחמדים שהיא טטוס מעל טוסון.
פ.מ: וכמובן, שניכם
עוברים את האתגרים האלה
של שיקום איטי וקשה,
ועדיין, גאבי, איך את שומרת
על האופטימיות שלך והחשיבה החיובית?
ג.ג: אני רוצה לעשות את העולם מקום טוב יותר.
(מחיאות כפיים)
פ.מ: ואת עושה את זה
אפילו שהשיקום שלך צריך להשאר
במרכז בשביל שניכם.
אתם אנשים שעשיתם שרות
למדינה שלכם ואתם ממשיכים לעשות את זה
עם יוזמה חדשה, מטרה חדשה.
וגאבי, מה על האג'נדה עכשיו?
ג.ג: אמריקאים לפתרונות אחראיים.
מ.ק: זו ועדת פעולה פוליטית,
שם אנחנו מנסים לגרום לחברי קונגרס
להביט באופן רציני יותר באלימות נשק במדינה,
ולנסות
להעביר חקיקה הגיונית.
ג,ג: כן, כן. (מחיאות כפיים)
מ.ק: את יודעת, זה השפיע עלינו מאוד אישית,
אבל זה לא היה מה שקרה לגאבי שגרם לנו להתערב.
זה היה למעשה 20 ילדי כיתה א'
וגן שנרצחו בניוטון קונטיקט,
והתגובה שראינו אחרי
בה -- ובכן, תביטי במה קרה עד עכשיו.
עד עכשיו התגובה הלאומית היתה
פחות או יותר לא לעשות כלום.
אנחנו מנסים לשנות את זה.
פ.מ: היו 11 מקרי ירי המוני
מאז ניוטאון,
בית ספר בשבוע בשני החודשים הראשונים של השנה.
מה אתם עושים ששונה
ממאמצים אחרים לאזן
זכויות לבעלות על רובים ואחריות?
מ.ק: אנחנו בעלי נשק, אנחנו תומכים בזכויות נשק.
באותו זמן, אנחנו צריכים לעשות כל מה שאנחנו יכולים
כדי להרחיק נשק מידיהם של פושעים
והחולים נפשית המסוכנים.
זה לא כל כך קשה לעשות את זה.
הנושא, כמו הרבה אחרים,
הפך למאוד מקוטב ופוליטי,
ואנחנו מנסים להביא קצת איזון
לדיון בוושינגטון.
פ.מ: תודה לשניכם על המאמץ.
ולא מפתיע לאשה האמיצה הזו
ויצר ההרפתקנות,
את פשטו ממשיכה לאתגר את עצמך,
והשמים הם כנראה הגבול.
אני חייבת לחלוק את הסרטון הזה
של ההרפתקה האחרונה שלך.
תביטו בגאבי.
מ.ק: זה לפני כמה חודשים.
(סרטון) מ.ק: את בסדר? היית מעולה. ג.ג: כן, זה נפלא, תודה לך.
מעולה, נפלא. אוה, תודה לכם.
הרים. הרים נפלאים.
(מחיאות כפיים)
מ.ק: תני לי רק להגיד
אחד הבחורים שגאבי קפצה איתו
באותו יום היה בשייטת
שהיא פגשה באפגניסטאן
שנפצע בקרב,
היה לו ממש קשה,
גאבי ביקרה אותו
כשהוא היה בבתסדה
ועבר תקופה ממש קשה.
הוא התחיל להשתפר.
חודשים מאוחר יותר, גאבי נורתה בראש,
ואז הוא תמך בה
כשהיא היתה בבית החולים ביוסטון.
אז יש להם חיבור ממש יפה.
ג.ג: כן.
פ.מ: איזה רגע נפלא.
בגלל שזו הבמה של TED,
גאבי, אני יודעת שעבדת קשה מאוד
לחשוב על הרעיונות שאת רוצה להשאיר
עם הקהל.
ג.ג: תודה לך.
שלום כולם.
תודה לכם שהזמנתם אותנו היום.
זה היה מסע ארוך וקשה,
אבל אני משתפרת,
אני עובדת קשה,
הרבה תרפיה - תרפיית דיבור,
פיזיוטרפיה, וגם יוגה.
אבל הרוח שלי מעולם לא היתה חזקה יותר.
אני עדיין נלחמת לעשות את העלם טוב יותר,
וגם אתם יכולים.
היו מעורבים בקהילה שלכם,
תהיו מנהיגים, הציגו דוגמה.
היו עם תשוקה, היו אמיצים.
היו הכי טובים. תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)
מ.ק: תודה לכם. ג.ג: תודה לכם.
(מחיאות כפיים)
מ.ק: תודה לכולכם. ג.ג: בי בי. (מחיאות כפיים)