היום, יותר מחצי מהאנשים בעולם
חיים באזורים עירוניים.
עד אמצע המאה, זה יגדל ל 70%.
אבל עד לפני 100 שנה,
רק שניים מתוך עשרה אנשים חיו בעיר,
ולפני זה, זה היה אפילו פחות.
איך הגענו
לכמות כזו גדולה של עיור,
ומה זה אומר על העתיד?
בימים המוקדמים של האנושות,
אנשים היו ציידים לקטים,
שנעו לרוב ממקום למקום
בחיפוש אחר אוכל.
אבל בערך לפני 10,000 שנה,
אבות אבותינו התחילו ללמוד את סוד
ההכלאה הסלקטיבית
ושיטות חקלאות מוקדמות.
בפעם הראשונה,
אנשים יכול לגדל אוכל
במקום לחפש אותו,
וזה הוביל לפיתוח
של כפרים קבועים למחצה
בפעם הראשונה בהסטוריה.
"למה רק קבועים למחצה?" אתם שואלים.
ובכן, בהתחלה, הכפרים עדיין היו צריכים לעבור
כל כמה שנים
כשהאדמה התדלדלה.
זה היה רק עם ההתקדמות של טכניקות
כמו השקיה וטיוב קרקע
לפני בערך 5,000 שנה
שאנשים יכלו להסתמך על
אספקת מזון יציבה וארוכת טווח,
מה שהפך ישובי קבע לאפשריים.
ועם עודפי אוכל
שהשיטות האלה יצרו,
זה לא היה הכרחי יותר שכולם יהיו חקלאים.
זה אפשר פיתוח
של תחומי עיסוק אחרים,
ודרכם, ערים.
עם ערים שמייצרות עודפי מזון,
כמו גם כלים,
אומנויות,
וסחורות אחרות,
היתה עכשיו הזדמנות למסחר
ותקשורת במרחקים ארוכים.
וכשהמסחר שגשג,
כך גם טכנולוגיות שאפשרו אותו,
כמו עגלות,
ספינות,
כבישים,
ונמלים.
כמובן, הדברים האלה דרשו אפילו יותר עבודה
כדי לבנות ולתחזק אותם,
אז יותר אנשים נמשכו
מאזורי הכפר לערים
כשיותר עבודות והזדמנויות
הפכו לזמינות.
אם אתם חושבים שערים מודרניות הן צפופות,
אתם אולי תופתעו לדעת
שבכמה ערים ב 2000 לפני הספירה היתה צפיפות אוכלוסין
כמעט כפולה מזו שיש היום בשנגחאי או קלקוטה.
סיבה אחת לזה
היתה שתחבורה היתה לא זמינה,
אז הכל היה חייב להיות במרחק הליכה,
כולל כמה מקורות של מים מתוקים
שהיו קיימים אז.
ואזור העיר
היה מוגבל יותר על ידי הצורך בחומה
כדי להגן נגד מתקפות.
האימפריה הרומאית היתה מסוגלת לפתח תשתיות
כדי להתגבר על המגבלות האלה,
אבל חוץ מזה,
ערים מודרניות כמו שאנחנו מכירים אותן,
לא התחילו להתקיים בעצם
עד תחילת המהפכה התעשייתית,
כשטכנולוגיות חדשות התפרשו בקצב גדול
ואפשרו לערים להתרחב ולגדול יותר,
הקימו משטרות,
מכבי אש,
ומחלקות תברואה,
כמו גם רשתות כבישים,
ומאוחר יותר הפצת חשמל.
אז, מה עתיד הערים?
האוכלוסיה הגלובלית היא כרגע יותר מ 7 מיליארד
וצפוי שהיא תגדל ל 10 מיליארד.
רוב הגידול יקרה
באזורים העירוניים של המדינות העניות בעולם.
אז, אך ערים יצטרכו להשתנות
כדי להכיל את הגידול?
ראשית, העולם יצטרך למצוא דרכים
כדי לספק מספיק מזון,
סניטציה,
וחינוך לכל האנשים.
שנית, הגידול יצטרך לקרות
בדרך שלא פוגעת בקרקע
שמספקת את הסחורות והשרותים
שתומכים באוכלוסיה האנושית.
יצור מזון אולי יזוז
לחוות אנכיות וגורדי שחקים,
גינות גג,
או מגרשים ריקים במרכזי ערים,
בעוד חשמל יבוא יותר ויותר
ממגוון מקורות של אנרגיה מתחדשת.
במקום בתים חד משפחתיים,
יותר אזורי מגורים יבנו אנכית.
אולי נראה בניינים שמכילים כל
מה שאנשים צריכים לחיי היום יום,
כמו גם ערים קטנות יותר, שמספקות את צרכיהן
שממוקדות במוצרים ברי קיימא ומקומיים.
העתיד של הערים מגוון,
ניתן לשינוי,
ויצירתי,
ולא עוד בנוי סביב תעשיה יחידה,
אלא משקף עולם
גלובלי ומחובר יותר.